Справа №753/18963/25 | | | | Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/6004/2026 | | | | Доповідач ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ВИРОК
Іменем України

1 вересня 2026 року м. Київ 

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року, 

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №12025100000000759 обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,зареєстрованого та проживаючогоза адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначенопокарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю два роки.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та арешту на майно у кримінальному провадженні. 
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , за наступних обставин.
Так,  ОСОБА_7 12 червня 2025 року, приблизно о 14 год. 05 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Axor 2529», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався заднім ходом по проїзній частині дворової території вздовж будинку № 25 на вул. Драгоманова у м. Києві.
У цей час, позаду від автомобіля марки «Mercedes-Benz Axor 2529», державний номерний знак НОМЕР_1 , почав перетинати проїзну частину ОСОБА_10 , справа наліво відносно руху автомобіля «Mercedes-Benz Axor 2529».
Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3«б» та 10.9 Правил дорожнього руху:
- п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- підпункт «б» п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортом у дорозі;
- п. 10.9 під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_7 виявились у тому, що він керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Axor 2529», державний номерний знак НОМЕР_1 , усвідомлюючи, що під час руху перебуває в умовах обмеженої оглядовості дорожньої обстановки з робочого місця водія, обумовленої рухом заднім ходом та конструктивними особливостями кабіни транспортного засобу, достовірно знаючи, що рух у житловій зоні вимагає особливої уваги від водіїв, маючи об`єктивну змогу під час руху заднім ходом завчасно виявити на проїзній частині ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину позаду транспортного засобу, та уникнути його наїзду шляхом негайного застосування екстреного гальмування, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, не звернувся за допомогою до інших осіб. Внаслідок чого, під час руху заднім ходом здійснив наїзд на ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину дворової території позаду та справа наліво відносно напрямку руху автомобіля марки «Mercedes-Benz Axor 2529», державний номерний знак НОМЕР_1 .
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав наступні тілесні ушкодження:
а) на голові - рвана рана та забійні рани, деформація голови у бічному напрямку; перелом кісток обличчя; крововилив у м`які тканини голови; перелом кісток склепіння та основи черепа; видавлювання головного мозку з просвіту черепа (ознака перекату колеса (коліс) через голову);
б) на шиї - рана; крововилив у м`які тканини, розміження органів шиї;
в) на тулубі: множинні синці та садна, в м`яких тканинах грудей зліва мається ділянка розміження, котра переходить на спину, тут же розміщена кишеня розмірами 29*20 см, котра заповнена кров`ю та тканинним детритом; багатоуламковий перелом лівої ключиці; руйнація тіла 2-го грудного хребця з ушкодженням передньої та задньої повздовжньої зв`язок та спинного мозку: розділення хребтового стовпа на рівні 7-го грудного хребта за рахунок розщеплення міжхребцевого диску, множинні багатоуламкові переломи ребер по всіх анатомічних лініях, з формуванням великої кількості фрагментів, які погано зіставні між собою та мають не чітку морфологію переломів; розриви пристінкової плеври; розміження наступних органів: серця, лівої легені; лівої нирки та селезінки; шлунка, підшлункової залози; розриви паренхіми печінки; розриви кореня брижі тонкої кишки та кишечника; повний розрив правого клубово-крижового зчленування; багатофрагментарний перелом лівої лопатки з темно-червоним крововиливом у навколишні м`які тканини; косо-поперечний перелом тіла лівої лопатки; перелом остистих відростків 5-7-го грудних хребців;
г) на руках: множинні садна;
ґ) на ногах: на зовнішній поверхні лівого стегна мається у всіх третинах ділянка відшарування шкіри та підшкірно-жирової клітковини, котра заповнена вказаною петлею тонкого кишечника, площа його 49*13 см; на лівій гомілці у тій же ділянці мається аналогічна ділянка - 36*10 см.
Смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, знижене кровонаповнення внутрішніх органів.
Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 10.9 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на 2 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 роки. 
Зазначає, що суд, ухвалюючи незаконне рішення про незастосування до обвинуваченого додаткового покарання, залишив поза увагою характер допущеного ним порушення ПДР та не врахував наслідки у вигляді смерті потерпілого. Жодних підстав, які б обґрунтовували та законно дозволяли не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами під час судового розгляду, встановлено не було.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думки обвинуваченого і захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі прокурора, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.
Дії обвинуваченого за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину при обставинах, встановлених судом, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо незаконності вироку в частині покарання, призначеного ОСОБА_7 , а саме невідповідності покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. 
За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин. 
Окрім того, згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами), при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України суду необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами; додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене санкцією ст. 286 КК України, як факультативне, підлягає застосуванню у випадках, коли вчинення злочину було пов`язано з грубим або систематичним порушенням порядку користування цим правом.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання призначення обвинуваченому покарання дотримався вказаних вимог закону не у повному обсязі.
Так, колегія суддів враховує, що санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення додаткового покарання носить альтернативний характер, що дозволяє суду в межах наданих законом дискреційних повноважень як обрати цей вид додаткового покарання, так і не застосовувати його.
За змістом оскаржуваного вироку при призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції враховані характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, щиро каявся, добровільно та повністю відшкодував завдані збитки), особу обвинуваченого, а саме: зрілого віку, працює офіційно водієм, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з середньо-спеціальною освітою, має постійне місце проживання та сім`ю, неповнолітню дитину на утриманні, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повне добровільне відшкодування збитків потерпілому й примирення з останнім. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на вказані обставини в їх сукупності, а також думку всіх учасників судового розгляду щодо можливості виправлення обвинуваченого в умовах без реального відбуття покарання, суд у даному конкретному випадку вважав за можливе виправлення обвинуваченого в умовах без ізоляції від суспільства, а тому, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України без призначення додаткового покарання, застосував до нього ст. 75 КК України, звільнивши від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним та іншими особами нового кримінального правопорушення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне непризначення обвинуваченому додаткового покарання, колегія суддів враховує, що зі змісту вироку встановлено, що місцевий суд, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, та у мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не навів переконливих мотивів недоцільності призначення такого покарання, про що обґрунтовано зазначив прокурор.
При цьому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи таке рішення, не у повній мірі врахував ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, підвищений ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим діяння, обставини кримінального правопорушення, яке сталося у звичайній дорожній обстановці, його наслідки, при тому, що судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху обвинуваченим, шо призвело до наїзду на потерпілого, який переходив проїжджу частину дворової території, і це призвело до смерті потерпілого. 
Отже, місцевий суд не врахував належним чином конкретні обставини кримінального провадження та наслідки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, зокрема те, що через злочинну необережність останнього настала смерть потерпілого.
Недостатнє врахування судом зазначених обставин призвело до невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Таким чином, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості відповідно до ст. ст. 409, 413, 414 КПК України є підставами для скасування вироку в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, з огляду на те, що основне та додаткове покарання має важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим, колегія суддів, беручи до уваги особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих обставин, позицію потерпілого під час судового розгляду, вважає за необхідне скасувати вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий вирок у цій частині.
При призначенні ОСОБА_7 основного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України колегія суддів враховує такі ж обставини, що були враховані судом першої інстанції, а також те, що в апеляції прокурора не заперечуються висновки суду в частині призначення обвинуваченому виду та розміру основного покарання, і прокурор після скасування вироку в частині призначеного покарання пропонує призначити обвинуваченому таке ж основне покарання, яке призначив суд першої інстанції, та призначає обвинуваченому той сам вид і розмір основного покарання, що призначений судом першої інстанції, проте, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з підстав, які наведені у цьому вироку.
З урахуванням того, що висновок суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України в апеляційній скарзі прокурора не заперечується, колегія суддів вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування основного покарання з мотивів, наведених у вироку суду першої інстанції, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, які покладені на нього вироком суду, який наразі оскаржується, і таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, а також наслідки у виді смерті потерпілого.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням і встановити йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
У решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя Суддя Суддя