Справа №:755/14689/25
Провадження №: 2/755/2950/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Гаврилової О.В.,
за участю секретаря - Гречаної Ю.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва Кутового Дмитра Вікторовича в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Комунальне підприємство виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», про усунення перешкод шляхом скасування рішення державного реєстратора, -

в с т а н о в и в :
Керівник Подільської окружної прокуратури міста Києва звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Комунальне підприємство виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», про усунення перешкод шляхом скасування рішення державного реєстратора.
Згідно заявлених вимог, позивач просить суд усунути перешкоди власнику територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:66:110:0003 площею 0,0455 га по АДРЕСА_1 шляхом скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. про державну реєстрацію права власності (із відкриттям розділу) від 28 січня 2022 року, індексний номер 63127434, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нежитлову будівлю загальною площею 30,9 кв.м літ. «А» по АДРЕСА_1 з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2568766180000.
Вимоги позиву обґрунтовані тим, що згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. 28 січня 2022 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 63127434), згідно із яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю загальною площею 30,9 кв.м в літ. «А» по АДРЕСА_1 . Реєстрацію проведено на підставі довідки про технічні показники об`єкта та підтвердження адреси від 30 вересня 2021 року № 17/09, виданої ФОП ОСОБА_2 . Згідно із інформацією КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 16 травня 2025 року нерухоме майно по АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровано. Відповідно до листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 01 липня 2025 року, Департамент не видавав, не реєстрував документи, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта по АДРЕСА_1 . Згідно із інформацією Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19 травня 2025 року згідно з даними електронної бази документообігу, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не надавались. Відповідно до листів Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19 травня 2025 року та Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 червня 2025 року встановлено, що в реєстрі адрес у місті Києві відсутні відомості про документи стосовно присвоєння об`єктам нерухомості поштової адреси: АДРЕСА_1 , розпорядження щодо присвоєння вказаної адреси не видавалися. Згідно із інформацією Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19 травня 2025 року встановлено, що рішенням Київської міської ради від 25 серпня 2022 року №5274/5315 земельна ділянка площею 0,0455 га з кадастровим номером 8000000000:66:110:0003 надана в постійне користування комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі - центрального теплового пункту на АДРЕСА_1 . Водночас, заяв (клопотань) від інших юридичних чи фізичних осіб на отримання адміністративної послуги щодо підготовки проекту рішення Київської міської ради щодо передачі у власність чи користування зазначеної земельної ділянки до Департаменту не надходило. Окрім цього, за інформаціями ТОВ «Київські енергетичні послуги» від 12 травня 2025 року та ПАТ «АК «Київводоканал» від 16 травня 2025 року договірні відносини щодо надання послуг за адресою: АДРЕСА_1 з будь-якими особами підприємствами не укладались. Відповідно до протоколу огляду місця події від 24 липня 2025 року за вказаною адресою розташовано багатоквартирний житловий будинок № 22, однак будівлі з адресою АДРЕСА_1 на місцевості не виявлено. На місці, де відповідно до реєстраційних документів мала би знаходитися нежитлова будівля загальною площею 30,9 кв.м літера «А», відсутні будь-які об`єкти нерухомості, що відповідають таким характеристикам. Крім того, відповідно до інформації та тематичних карт ретроспективного супутникового моніторингу за період 2005-2024 роки території земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:66:110:0003 за адресою: АДРЕСА_1 , які надані Національним центром управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України листом від 08 травня 2025 року, вбачається, що жодної споруди або будівлі по вказаній адресі за період не існувало. Більше того, відповідно до листа ФОП ОСОБА_2 від 16 червня 2025 року ним не видавалась та не підписувалась довідка про технічні показники об`єкту нерухомого майна та підтвердження поштової адреси від 30 вересня 2021 року № 17/29. Отже, нерухоме майно, на яке зареєстровано право приватної власності, не існує, документи, обов`язкові для здійснення державної реєстрації відповідно до положень «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що затверджений постановою КМУ № 1127 від 25 грудня 2015 року, - відсутні, реєстрація здійснена в обхід закону. Таким чином, рішення про реєстрацію права власності від 28 січня 2022 року №63127434 (з відкриттям розділу) на неіснуючий об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля загальною площею 30,9 кв.м по АДРЕСА_1 здійснена у порушення вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню у судовому порядку.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.10.2025 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.
10.11.2025 року представником Київської міської ради - Яворською Т.В. подано до суду письмові пояснення, згідно яких Київська міська рада просить позов прокуратури задовольнити в повному обсязі. В поясненнях зазначається, що Рішенням Київської міської ради від 25.08.2022 N? 5274/5315 земельна ділянка площею 0,0455 га з кадастровим номером 8000000000:66:110:0003 надана в постійне користування комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі - центрального теплового пункту на вул. Марганецькій, 22-В у Дніпровському районі м. Києва. Водночас, заяв (клопотань) від інших юридичних чи фізичних осіб на отримання адміністративної послуги щодо підготовки проекту рішення Київської міської ради щодо передачі у власність чи користування зазначеної земельної ділянки до Департаменту не надходило. Разом з тим, за інформацією ТОВ «Київські енергетичні послуги» від 12.05.2025 та ПАТ «АК «Київводоканал» від 16.05.2025 договірні відносини щодо надання послуг за адресою: АДРЕСА_1 з будь-якими особами підприємствами не укладалось. Вважає, що проведення державними реєстраторами зазначених реєстраційних дій є грубим порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Протиправними діями державних реєстраторів беззаперечно порушено права Київської міської ради володіти, розпоряджатися та користуватися землями комунальної власності, адже реєстрація права власності на нежитлове приміщення загальною площею 30,9 кв м за адресою: АДРЕСА_1 , стала можливою лише внаслідок проведення неправомірних реєстраційних дій, за результатом яких територіальна громада міста Києва позбавлена права власності на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 . (а.с.83-86)
07.11.2025 представником третьої особи КП «Київтеплоенерго» - адвокатом Комісаром С.П. направлені до суду пояснення (які надійшли до суду 11.11.2025), в яких третя особа просить позов прокуратури задовольнити в повному обсязі. В поясненнях зазначається, що згідно з інформацією та матеріалами позовної заяви приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. 28.01.2022 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (індексний номер 63127434) площею 30,9 м.кв. літ. А за ОСОБА_1 . Вказаний об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці (кадастровий номер 8000000000:66:110:0003) за адресою: АДРЕСА_1 . На зазначеній земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля - центрального теплового пункту, яка на праві господарського відання закріплена за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Враховуючи вказані обставини, КП «Київтеплоенерго» не погоджується з діями приватного нотаріуса, вважає їх такими, що прийняті у спосіб, що суперечить нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 таким, що підлягає скасуванню. Жодних інших будівель чи споруд сторонніх суб`єктів на зазначеній земельній ділянці не знаходилось та не заходиться. Водночас, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію речових прав на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 було здійснено на підставі довідки про технічні показники об`єкта нерухомого майна від 30.09.2021 N? 17/09, виданої ФОП ОСОБА_2 . При цьому, довідка про технічні показники об`єкта та підтвердження адреси від 30.09.2021 N? 17/09, не є належним документом на підтвердження дати побудови об`єкта, а також не є належним документом на підтвердження адреси об`єкта нерухомого майна. На запит приватного нотаріуса КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надано відповідь від 28.01.2022 N? НЖ-2022 N? 113, якою повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, нежитлова будівля загальною площею 30,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована. Враховуючи викладене, рішення приватного нотаріуса Меженської К.С. від 28.01.2011 № 63127434 є незаконним та таким, що не відповідає нормам законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і підлягає скасуванню. (а.с.102105)
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02.02.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Представник Подільської окружної прокуратури міста Києва в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. (а.с.133)
Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився. В письмових поясненнях просив суд розглядати справу без участі представника.
Представник третьої особи КП «Київтеплоенерго» в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі та підтримав позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 134) 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав.
За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності не з`явившихся учасників справи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
Судом установлено та вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.07.2025 № 437466031, що на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської Кароліни Сергіївни від 28.01.2022 № 63127434 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на нежитлову будівлю, загальною площею 30,9 кв.м літ. «А» по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2568766180000, номер відомостей про речове право: 46411056). (а.с.12)
Вказане рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності здійснено на підставі довідки про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси, серія та номер: 17/09, виданої 30.09.2021, видавник ФОП ОСОБА_2 . (а.с. 17)
Згідно вказаної вище довідки, об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля літ. «А» загальною площею 30,9 кв.м., яка зі слів замовника ( ОСОБА_1 ) побудований господарчим способом у 1991 році за адресою: АДРЕСА_1 .
Також у матеріалах справи наявний витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва 154/06-21П від 30.09.2021. (а.с.15-16).
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 13.01.2022 на замовлення ОСОБА_1 інженером сертифікованим Солохою І.О. (АР 000093, АЕ 003949) станом на 30.09.2021 виготовлено технічний паспорт громадського будинку за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 14 зворот)
При цьому, згідно довідки КП КМР «КМ БТІ» НЖ-2022 № 113 від 28.01.2022, наданої на замовлення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С., вказана вище нежитлова будівля на праві власності не зареєстрована (а.с.14, 34)
Як убачається зі змісту протоколу огляду місця події, проведеного 24.07.2025, предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:66:110:0003 по АДРЕСА_1 , за вказаною адресою розташовано багатоквартирний житловий будинок № 22, однак будівлі за адресою АДРЕСА_1 на місцевості не виявлено. На місці, де відповідно до реєстраційних документів мала би знаходитися нежитлова будівля загальною площею 30,9 кв.м літера "А", відсутні будь-які об`єкти нерухомості, що відповідають таким характеристикам. Натомість на земельній ділянці поблизу будинку № 22 наявні: частково реконструйована будівля з ознаками сучасного ремонту (обшита темно-сірим фасадом); стара закинута будівля з червоно-коричневої плитки, у незадовільному технічному стані, з частково замурованими чи заґратованими вікнами; а також зелена зона з дикою рослинністю та відсутністю ознак капітального будівництва. Проведений огляд підтверджує, що на ділянці з кадастровим номером 8000000000:66:110:0003 не виявлено жодних будівель, що відповідали б зареєстрованому об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_3 . (а.с. 35 зворот - 38)
Згідно інформації Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), наданої на запит прокуратури, департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 18).
Згідно інформації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в межах повноважень адміністрацією не присвоювалось об`єктам нерухомого майна поштову адресу: АДРЕСА_1 . (а.с. 19).
Відповідно до інформації Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) згідно з даними електронної бази документообігу, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , не надавались. У реєстрі адрес у місті Києві відсутні відомості про документи щодо присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси АДРЕСА_1 (а.с. 20 зворот - 21).
Крім того, за змістом відповіді ФОП ОСОБА_2 від 16.06.2025, на запит прокуратури повідомлено, що ним не видалася та не підписувалась довідка про технічні показники об`єкту нерухомого майна та підтвердження поштової адреси від 30.09.2021 р. № 17/09 по АДРЕСА_1 . Крім того, повідомлено, що ним проводилась технічна інвентаризація об`єкту (нежитлового приміщення) в 2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 та дійсно видавався технічний паспорт під номером 154/06-21П від 30.09.2021.(а.с. 22).
Подільська окружна прокуратура міста Києва звернулась до Міністерства юстиції України з листом, в якому просила провести перевірку законності дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. при реєстрації права власності об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 22 зворот - 23)
Актом за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. від 16.08.2023 запропоновано анулювати державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Меженській Кароліні Сергіївні доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 26 зворот - 27) та цього ж числа Міністерством юстиції України видано наказ анулювати державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Меженській Кароліні Сергіївні доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.26). 
Згідно інформації ПрАТ «АК «Київводоканал» від 16.05.2025 №1886/18/36/02-25, за адресою: АДРЕСА_1 договори про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення між Товариством та будь-якими фізичними чи юридичними особами не укладалися. Звернень укладення таких договорів за вказаною адресою до Товариства не надходило. (а.с. 30 зворот)
З відповіді ТОВ «Київські енергетичні послуги» від 12.05.2025 №25/417/8/29383, на запит прокуратури, вбачається, що між ТОВ «Київські енергетичні послуги» та об`єктами за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 договори на постачання електричної енергії та газу не укладалися. (а.с. 31 зворот)
За змістом ч. 1 та 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. (ч.3 ст. 56 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.1, 2 ст.2 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).
При оцінці обраного способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України).
Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної вимоги може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний заявником спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу заявника; чи є спосіб захисту, обраний заявником, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний заявником спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу заявника, у цих правовідносинах вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес заявника підлягає захисту обраним ним способом.
При оцінці обраного заявником способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Надаючи правову оцінку належності обраного способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.
У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.
В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 686/4698/20 (провадження № 61-5079св21) зазначено, що: «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. mutatis mutandis постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55); див. також постанову Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).
За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункти 63, 89), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (пункт 119), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.6), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86)).
За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно положень ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч.1 ст. 319 ЦК України).
За змістом ст. 324 ЦК України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України. Кожен громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності Українського народу відповідно до закону.
Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
За змістом ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Пунктом 40 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.
Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим Порядком № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.
У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.
Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
За змістом п. 53 Порядку № 1127 (в редакції, що діяла на час реєстрації за відповідачем права власності), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).
У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія.
Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.
Частиною 5 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що адреса (крім реквізиту, визначеного п. 10 ч. 4 цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється: виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради; місцевою державною адміністрацією - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку не поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради, а також у разі неприйняття органом з присвоєння адреси рішення про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес можуть делегуватися виконавчих органам районних в місті рад.
Нормами ст. 90, 95, 102-1 ЗК України, визначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі та особи, які набули право користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав.
Згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Як вже зазначалось вище, державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомості - нежитлову будівлю літера "А" загальною площею 30,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 була здійснена за ОСОБА_1 нотаріусом, як державним реєстратором, на підставі довідки від 30.09.2021 про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси, що видана ФОП ОСОБА_2 . За змістом цієї довідки об`єкт нерухомого майна побудований господарчим способом у 1991 році.
Крім вказаної довідки в матеріалах справи немає жодного доказу, з якого б убачалось, що об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 був збудований саме в 1991 році, як і відсутні докази того, що вказаний об`єкт збудований саме ОСОБА_1 .
При цьому, як убачається із супутникових знімків земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та фототаблиці до протоколу огляду від 24.07.2025 року, не виявлено ознак знаходження спірного об`єкту нерухомості. (а.с. 37-38, 43 зворот - 52)
Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності із фактом його державної реєстрації.
При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, першочерговим є встановлення підстави, на якій особа набула це право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, від 07.10.2020 у справі № 920/728/18.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 була проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин - реєстрації права власності за ОСОБА_1 ), що є підставою для скасування відповідного рішення державного реєстратора.
Отже вимоги прокуратури про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлову будівлю загальною площею 30,9 кв.м літ "А" по АДРЕСА_1 є правомірними та ефективним способом захисту порушеного права Київської міської ради.
Окрім того, зважаючи, що розділ Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю загальною площею 30,9 кв.м літ "А" по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2568766180000), відкритий на підставі незаконного рішення державного реєстратора від 28.01.2022, індексний номер 63127434, яке підлягає скасуванню, то цей розділ та реєстраційна справа щодо цього об`єкту підлягають закриттю згідно із п.5 ч.1 ст.14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. (ч.1 ст. 209 ЦПК України).
У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь Київської міської прокуратури підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 056,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 16, 316-319, 321, 324, 328, 331, 334 Цивільного кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, статтями 2, 4, 5, 10, 12, 13, 56, 76-81, 89, 141, 209, 229, 259, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:
Позов Керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва Кутового Дмитра Вікторовича (місцезнаходження: м. Київ, вул. Костянтинівська, буд. 19-Б) в інтересах держави в особі Київської міської ради (ЄДРПОУ: 22883141, місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа - Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (ЄДРПОУ: 40538421, місцезнаходження: м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5) про усунення перешкод шляхом скасування рішення державного реєстратора - задовольнити.
Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:66:110:0003, площею 0,0455 га по АДРЕСА_1 шляхом скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) від 28 січня 2022 року, індексний номер 63127434, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нежитлову будівлю загальною площею 30,9 кв.м літ. «А» по АДРЕСА_1 з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 2568766180000.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київської міської прокуратури (ЄДРПОУ 02910019, місцезнаходження: м. Київ, вул. Предславинська, буд. 45/9,) судовий збір в сумі 6 056,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: