Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.07.2026  	Справа №607/15070/26 Провадження №2-а/607/418/2026	

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,
за участю секретаря судового засідання – Козак О.Є., перекладача – Кіз`якова О.Ю., представника позивача – Дядишин Л.В., відповідача – ОСОБА_1 , його представника – Книша Р.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільські області до ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, -

В С Т А Н О В И В:
Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області (далі - УДМС у Тернопільській області) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), просить затримати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
В обґрунтування вимог позивач вказує, що відповідач – громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_4 – тривалий час незаконно перебуває на території України, порушуючи вимоги міграційного законодавства. 
Позивач зазначає, що відповідач в`їхав в Україну 27.07.2009 у безвізовому порядку, після закінчення дозволеного строку перебування територію України не залишив, не звертався до органів ДМС із заявами про продовження строку перебування, оформлення посвідки на проживання, набуття громадянства України, визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, а також не документувався посвідкою на тимчасове чи постійне проживання. 
Позивач вказує, що 21.05.2024 відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП за порушення правил перебування іноземців в Україні, після чого Гусятинським відділом УДМС прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження із зобов`язанням залишити територію України до 04.06.2024. 
Незважаючи на це, відповідач рішення добровільно не виконав, державний кордон України не перетнув, а судовим рішенням, яке набрало законної сили, у задоволенні його позову про скасування рішення про примусове повернення було відмовлено. 
Крім того, позивач зазначає, що відповідач не має чинного паспортного документа, який посвідчує особу та дає право на виїзд з України, а також відсутні будь-які обставини, передбачені ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які б унеможливлювали його примусове видворення. З огляду на незаконне перебування відповідача в Україні, невиконання рішення про примусове повернення, відсутність документів для виїзду та наявність ризику ухилення від виконання рішення про примусове видворення, 08.07.2026 УДМС прийняло рішення про примусове видворення відповідача з України. 
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.07.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених в ньому.
Відповідач у судовому засіданні зазначив, що він проживає в Україні з 2009 року, тут проживають його дві рідні сестри. Він не має житла в Республіці Білорусь, оскільки його будинок згорів. Хоче залишитися проживати в Україні. Документи, які б давали підстави для законного перебування на території України він не зробив з різних причин.
Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.
Як вбачається з копії паспортного документа громадянина Республіки Білорусь серії НОМЕР_1 , відповідач є громадянином Республіки Білорусь, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та в`їхав на територію України 27.07.2009 через пункт пропуску «Доманове» з приватною метою. 
Зі змісту зазначеного документа та інформації інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи «АРКАН» вбачається, що після в`їзду відповідач територію України не залишав. 
Відповідно до звернення Чортківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Тернопільській області від 21.05.2024 №4011/104/01-2024 та звернення Чортківського районного відділу Управління Служби безпеки України в Тернопільській області від 17.05.2024 №69/99-756, правоохоронними органами встановлено факт незаконного перебування відповідача на території України та порушення ним міграційного законодавства. 
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ПР МТР №001550 від 21.05.2024 та постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МТР №001549 від 21.05.2024 відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП із накладенням штрафу у розмірі 3400 грн. Як вбачається з квитанції про сплату штрафу, адміністративне стягнення виконано добровільно. 
Як вбачається з матеріалів перевірки територіальних органів ДМС України та інформаційних підсистем ЄІАС УМП, відповідач громадянства України не набував, посвідкою на тимчасове чи постійне проживання не документувався, із заявами щодо продовження строку перебування, отримання статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, або набуття громадянства України не звертався. 
З копії рішення Гусятинського відділу УДМС у Тернопільській області №29 від 21.05.2024 про примусове повернення до країни походження або третьої країни вбачається, що відповідача зобов`язано самостійно залишити територію України до 04.06.2024, про що його належним чином повідомлено та вручено примірник рішення. 
Як вбачається з рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27.10.2025 у справі №596/1060/24 та ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2026, у задоволенні позову відповідача про скасування рішення про примусове повернення відмовлено, судове рішення набрало законної сили 21.01.2026. Суд дійшов висновків, що обставин, які б давали суду підстави вважати, що ОСОБА_4 як на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, так і на теперішній час, є таким, що на законних підставах перебуває на території України, судом під час розгляду справи не встановлено.
Згідно з витягом з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи «Аркан» від 06.07.2026 встановлено, що рішення про примусове повернення від 21.05.2024 відповідачем не виконано, державний кордон України він не перетинав та територію України не залишив. 
Як вбачається з рішення Гусятинського відділу УДМС у Тернопільській області №6114100100000907 від 08.07.2026, щодо відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України, з яким його ознайомлено під підпис. 
Згідно з доповідною запискою відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Тернопільській області від 08.07.2026 №6101.17/8431-26 встановлено, що відповідач не набув громадянства України, не документувався посвідкою на проживання, не звертався із заявою про визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, а також відсутні обставини, визначені статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які б перешкоджали його примусовому видворенню з України.
Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.
Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).
Згідно з частинами першою, третьою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, що й громадяни України, а також зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України.
Статтею 4 зазначеного Закону визначено вичерпний перелік підстав, за яких іноземці можуть законно перебувати на території України.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону нелегальним мігрантом є іноземець, який законно прибув в Україну, але після закінчення визначеного йому строку перебування втратив законні підстави для подальшого перебування та ухиляється від виїзду з України.
Частиною першою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону №3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.
Згідно із частиною третьою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.
Відповідно до частини пятої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Частиною першою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Відповідно до частини першої статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.
Згідно із частиною одинадцятою статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначається Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року №353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22 січня 2018 року №38/77).
Розділом VI Інструкції визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.
Якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
Зважаючи на те, що відповідач буде ухилятись від виїзду з території України у добровільному порядку, про що свідчить порушення останнім виконання рішення від 04.06.2024, відсутність у останнього документів, які б підтверджували законне перебування на території України або ж надавали б таке право, є всі підстави вважати, що останній може ухилятися від виконання рішення суду про його видворення.
Таким чином, існують ризики, що відповідач може ухилятися від примусового видворення за межі України, отже, його затримання з метою повернення до країни громадянської належності, відповідає підпункту «f» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого допускається законне затримання особи з метою запобігання її незаконному в`їзду в країну або щодо якої здійснюється процедура депортації чи екстрадиції.
Передбачених законом підстав для передачі відповідача на поруки, або внесення ним застави, як засобу забезпечення виконання рішення про примусове видворення, в судовому засіданні не встановлено.
Частиною одинадцятої статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивачем доведено наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідача заходу у вигляді затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Судом встановлено, що відповідач є громадянином Республіки Білорусь, тривалий час незаконно перебуває на території України, не виконав рішення про примусове повернення, яке набрало законної сили, не має документів, що дають право на виїзд з України, а також відсутні обставини, визначені статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які унеможливлюють його примусове видворення. 
Рішення про примусове повернення було предметом судового оскарження, однак рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2025 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову про його скасування відмовлено. Таким чином, законність рішення про примусове повернення підтверджена судом та відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України повторному доказуванню не підлягає.
При цьому відповідач не звертався із заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про визнання особою без громадянства.
Саме по собі посилання відповідача на те, що він проживає в Україні з 2009 року, має тут двох рідних сестер, не має житла в Республіці Білорусь та бажає залишитися проживати в Україні, не спростовує встановлених судом обставин незаконного перебування на території України та не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки такі обставини не надають відповідачу права на законне перебування в Україні та не звільняють його від обов`язку виконати вимоги міграційного законодавства.
Крім того, відповідач після прийняття рішення про примусове повернення мав достатній час для врегулювання свого правового статусу або добровільного виїзду за межі України, однак таких дій не вчинив, що свідчить про наявність реального ризику ухилення від виконання рішення про примусове видворення.
Оскільки позивач просить застосувати затримання строком шість місяців, що відповідає максимальному первісному строку, визначеному частиною одинадцятою статті 289 КАС України, суд вважає такий строк обґрунтованим та необхідним для організації виконання рішення про примусове видворення.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позов Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 241-246, 271, 288, 289, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, –

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області до ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, – задовольнити.
Затримати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком шість місяців.
Помістити ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.
Рішення в частині затримання та поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, допустити до негайного виконання.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження – з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, місцезнаходження: 46007, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Текстильна, 1-Б, код ЄДРПОУ: 37839038.
Відповідач: ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин Республіки Білорусь, місце тимчасового перебування: ДУ «Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», 45213, Волинська область, Луцький район, с. Журавичі, вул. Перемоги, 27.

Головуючий суддя	В. М. Позняк