14.07.26
22-ц/812/1209/26
Провадження № 22-ц/812/1209/26 Суддя першої інстанції Рак Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

14 липня 2026 року м. Миколаїв Справа № 483/1236/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Шурмі Є.М.,
за участі представника відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2026 року, повне судове рішення складено 10 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Рак Л.М., в залі судового засідання в м. Очаків, за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених сум пенсії, 

В С Т А Н О В И В:

05 вересня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – ГУ ПФУ в Миколаївській області) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплачених сум пенсії. 
Позов обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та з 17 грудня 2023 року (з наступного дня після звільнення з військової служби) та відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262) отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи на підставі виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 511521, виданою 12 січня 2024 року, терміном – безстроково. 
Відповідно до Протоколу про призначення пенсії та розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії від 18 червня 2024 року розмір пенсії відповідача станом на 01 грудня 2023 року складав 3 574 грн 80 коп., станом на 01 січня 2024 року – 7 387 грн 91 коп., згідно з перерахунком пенсії за вислугу років станом на 01 березня 2024 року – 7 998 грн 15 коп., станом на 01 березня 2025 року – 8 845 грн 46 коп. 
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 06 лютого 2025 року відповідача ОСОБА_2 не визнано інвалідом з 26 грудня 2023 року та йому було припинено виплату пенсії по інвалідності.
У зв`язку із скасуванням рішення медико-соціальної експертної комісії щодо встановлення інвалідності ОСОБА_2 за результатами перевірки обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання та/або прийнятих медико-соціальними експертними комісіями у нього утворилася переплата надміру виплаченої пенсії по інвалідності за період з 17 грудня 2023 року по 31 березня 2025 року в сумі 123 173 грн 88 коп.
Листом від 19 травня 2025 року № 1400-0404-8/42410 ОСОБА_2 було повідомлено про необхідність повернути на розрахунковий рахунок Головного управління надміру виплачену пенсію. Однак в добровільному порядку, станом на дату подання позовної заяви, кошти на рахунок управління відповідачем не повернуто. 
Посилаючись на викладене, ГУ ПФУ в Миколаївській області просило стягнути з ОСОБА_2 надміру виплачену суму пенсії в розмірі 123 173 грн 88 коп.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач не навів належних та допустимих доказів щодо подання ОСОБА_2 свідомо неправдивих документів, або документів із неправильними відомостями, або приховання достовірних даних про свій стан здоров`я та інші обставини, що впливають на встановлення права особи з інвалідністю на пенсію по інвалідності. 
Позивачем в ході розгляду справи не доведено недобросовісності у діях відповідача (набувача пенсії), що є обов`язковою умовою для повернення безпідставно набутих виплат, або набуття відповідачем виплат внаслідок рахункової помилки.
Не погодившись з рішення суду, ГУ ПФУ в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 06 лютого 2025 року № 6583 ОСОБА_2 не визнано особою з інвалідністю з 26 грудня 2023 року. 
Оскільки, експертною командою ЦОФСО відповідача не визнано особою з інвалідністю, тому підстава виплати йому пенсії по інвалідності з моменту скасування статусу особи з інвалідністю відсутня. 
Таким чином, ГУ ПФУ в Миколаївській області надміру виплачено пенсію відповідачу за період з 17 грудня 2023 по 31 березня 2025 року у сумі 123 173.88 грн.
Судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Від ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.
В своєму відзиву відповідач просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримував пенсію по інвалідності ІІІ групи на підставі виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 511521, виданої 12 січня 2024 року, терміном – безстроково, яку було призначено з 17 грудня 2023 року, що підтверджується Протоколом про призначення пенсії за пенсійною справою № 1401017525 (Міноборони) від 18 червня 2024 року.
Згідно з витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонування стану особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 06 лютого 2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , групу інвалідності не встановлено з 26 грудня 2023 року.
Як вбачається з розрахунку від 07 травня 2025 року на доплату (виплату, утримання) пенсії, за пенсійною справою № 1401017525 пенсіонеру ОСОБА_2 починаючи з грудня 2023 року по березень 2025 року фактично виплачено – 123 173 грн 88 коп. 
Листом ГУ ПФУ в Миколаївській області від 19 травня 2025 року № 1400-0404-8/42410 ОСОБА_2 було повідомлено про переплату пенсії за період з 17 грудня 2023 року по 31 березня 2025 року та запропоновано в добровільному порядку вирішити питання щодо повернення на розрахунковий рахунок Головного управління надміру виплачену суму пенсії в розмірі 123 178 грн 88 коп.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду доказів зловживань з боку відповідача, які б доводили його недобросовісність при нарахуванні розміру пенсії та безпідставно отриманих грошових коштів за період з 17 грудня 2023 року по 31 березня 2025 року та не надано доказів про наявність рахункової помилки при виплаті пенсії з боку позивача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 18 Закону № 2262 передбачено, що пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.
Відповідно до статті 26 Закону № 2262 пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться лише за їх заявою.
Згідно частини 4 статті 60 Закону № 2262 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.
Відповідно до частини 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення (далі – Порядок), затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року.
Положеннями пункту 3 цього Порядку передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17.
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц.
З 1 січня 2025 року експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - Постанова № 1338). Вказаною постановою затверджені: Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії встановлення інвалідності. Відповідно до пункту 3 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи експертні команди формуються з метою організації та проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі оцінювання) відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи та критеріїв направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджених Постановою № 1338. Пунктом 6 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи передбачено, що оцінювання проводиться: Центром оцінювання функціонального стану особи (далі - ЦОФСО); експертними командами, сформованими на базі закладів охорони здоров`я.
Згідно пункту 7 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи права та обов`язки ЦОФСО за рішенням МОЗ покладаються на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ, та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики. 
Пунктом 10 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи визначено, що рішення про встановлення інвалідності, прийняті до набрання чинності цієї постанови переглядаються ЦОФСО з дотриманням вимог, встановлених цим Порядком. 
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03 грудня 2024 року № 2022 права та обов`язки ЦОФСО покладено на державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України». Зазначеним наказом затверджено Положення про Центр оцінювання функціонального стану особи. Згідно норм статті 35 Закону № 1058 державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» передано інформацію про скасування рішень медикосоціальних експертних комісій за результатами перевірки обґрунтованості рішень експертними командами ЦОФСО.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував пенсію як особа з інвалідністю III групи, призначену відповідно до Закону № 2262, з наступного дня після звільнення з військової служби, на підставі виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією 12ААГ № 5115, виданою 12 січня 2024 року терміном – безстроково.
З протоколу Головного управління ПФУ в Миколаївській області за пенсійною справою ОСОБА_2 вбачається, що йому було встановлено ІІІ групу інвалідності з 26 грудня 2023 року.
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ № 511521, виданої 12 січня 2024 року терміном - безстроково, ОСОБА_2 встановлено IIІ групу інвалідності. 
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 06 лютого 2025 року № 6583 відповідача не визнано особою з інвалідністю з 26 грудня 2023 року.
Отже, з урахуванням підстав та змісту позову позивач не навів належних та допустимих доказів щодо подання ОСОБА_2 свідомо фальшивих документів, документів із неправильними відомостями або приховання достовірних даних про свій стан здоров`я та інші обставини, що впливають на встановлення права особи з інвалідністю на пенсію по інвалідності. В цьому випадку відсутні докази на підтвердження того, що позивач будь-яким чином вплинув на рішення медико-соціальної комісії від 12 січня 2024 року щодо встановлення йому III групи інвалідності. Суд першої інстанції правильно зазначив, що незгода експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи з висновком медико-соціальної експертної комісії, вважається різною оцінкою щодо медичних показників стану здоров`я ОСОБА_2 різними державними експертними установами, що не доводить недобросовісності дій зі сторони ОСОБА_2 при зверненні до позивача для призначення та виплати йому пенсії по інвалідності.
Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, із урахуванням зазначених норм матеріального права, при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог обґрунтовано виходив із того, що позивач (платник грошових коштів) не довів недобросовісності у діях відповідача (набувача пенсії), а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення надмірно отриманих коштів у вигляді нарахованої та виплаченої пенсії за період з 17 грудня 2023 року по 31 березня 2025 року у сумі 123 173.88 грн.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Rysovskyy v. Ukraine» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року, «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com SRL v. Moldova» від 08 квітня 2008 року, «Moskal v. Poland» від 15 вересня 2009 року).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Lelas v. Croatia» від 20 травня 2010 року і «Toscuta and Others v. Romania» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року та «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 06 лютого 2025 року № 6583, за яким ОСОБА_2 не визнано особою з інвалідністю з 26 грудня 2023 року, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції надав належну правову оцінку цьому доказу, з якою погоджується й апеляційний суд.
Інші аргументи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2026 року залишити без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення. 
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 15 липня 2026 року.