КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 756/1492/26 Головуючий у суді першої інстанції - Шролик І.С.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9529/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

ПОСТАНОВА
Іменем України

23 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Чентро Дентістіко Євродентал» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 березня 2026 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чентро Дентістіко Євродентал» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

встановив:

У лютому 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
В обґрунтування позовних вимогзазначав, що 02 січня 2026 року відповідачем на рахунок позивача зараховано 207 927,00 грн на виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2025 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції 11 грудня 2025 року у справі № 756/3654/24, яким розірвано договір укладений між сторонами №2406 від 24 червня 2022року та стягнуто з відповідача на користь позивача 207 927,00 грн.
Посилаючись, на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просив суд стягнути з ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» на його користь компенсацію інфляційних витрат в сумі 67 327,64 грн та 3% річних в сумі 20 194,50 грн.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати - 415,85 грн та три відсотки річних - 375,98 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.
Стягнуто з ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» на користь держави витрати зі сплати судового збору в розмірі 12,05 грн.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
У апеляційній скарзі вказує, що відмова позивачу в стягненні з відповідача компенсації інфляційних втрат та трьох процентів річних на відшкодування збитків за знецінення грошових коштів в сумі 207 927 грн за ненадані позивачу послуги за період з дати здійснення позивачем оплати даних послуг до дати ухвалення постанови суду апеляційної інстанції від 11 грудня 2025 року у справі № 756/3654/24 є протиправною та позбавляє позивача імперативного права на відшкодування збитків.
Не погоджуючись із рішенням суду в частині розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал», також подало апеляційну скаргу, в якій просить суд змінити рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2026 року в частині розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, збільшивши розмір стягнутих витрат з 2 000,00 грн до 9 910,00 грн.
Апеляційну скаргу обґрунтовують тим, що суд першої інстанції знецінив вартість роботи адвоката, чим фактично знівелював право відповідача на отримання адекватної компенсації витрат на правничу допомогу від сторони, яка програла спір.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу узагалі відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник відповідача ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» - адвокат Зотіков С.Є. проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Вказує, що підстави для скасування рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог відсутні. Також просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення коштів у розмірі 87 508,44 грн. 
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Встановлено, що 24 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» укладений Договір № 2406 про надання стоматологічних послуг. Узгоджений план лікування (а.с.18-20).
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 28 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року, у справі № 756/3654/24, розірвано договір №2406 від 24 червня 2022 року укладений між сторонами та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти 207927,00 грн та 20 000,00 грн моральної шкоди.
Відповідно до платіжної інструкції №11115 від 02 січня 2026 року ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» на виконання рішення суду перерахувало на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти 207927,00 грн.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Крім того, згідно частини 5 цієї статті, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Частиною ч. 3 ст. 653 ЦК України передбачено, що якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
У справі, що переглядається, рішенням суду, яке набрало законної сили 11 грудня 2025 року, договір про надання стоматологічних послуг від 24 червня 2022 року № 2406 розірвано і саме з цієї дати припинилися зобов`язання сторін за договором про надання стоматологічних послуг.
Суд першої інстанції правильно зауважив, що після набрання рішенням законної сили, договірні правовідносини трансформувалися в зобов`язальні зі сплати коштів позивачу в сумі 207 927,00 грн.
Суд, перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку, з огляду на набрання рішенням законної сили 11 грудня 2025 року й виконання відповідачем судового рішення 02 січня 2026 року, дійшов висновку про з відповідача на користь позивача 791,83 грнза несвоєчасне виконання рішення суду, з яких: інфляційні витрати - 415,85 грн та три відсотка річних - 375,98 грн.
В цій частині рішення суду сторони не оскаржують.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача інфляційних збитків та 3% річних з дат проведення розрахунку на виконання укладеного між сторонами договору за надані стоматологічні послуги: з 09.06.2022 року, 24.06.2022 року, 28.07.2022 року, 04.08.2022 року, 20.01.2023 року, 13.02.2023 року, 01.04.2023 року, 24.05.2023 року, безпідставними і задоволенню не підлягають.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відмова у стягненні трьох відсотків річних та інфляційних втрат позбавляє позивача імперативного права на відшкодування збитків, оскільки таке відшкодування було предметом судового розгляду у справі № 756/3654/24, в межах якої було розірвано договір №2406 від 24 червня 2022 року укладений між сторонами та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 грошові кошти 207 927,00 грн та 20 000,00 грн моральної шкоди.
Натомість, у даній справі, позивач обґрунтовував свої вимоги порушенням відповідачем грошовогозобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України. Як вже було зазначено, грошове зобов`язання відповідача перед позивачем виникло після набрання законної сили рішенням суду про стягнення коштів, тому на нього не могли нараховуватися три відсотки річних та інфляційні втрати до 12 грудня 2025 року.
Отже, доводи апеляційних скарг позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Правильними є також висновки суду щодо розподілу судових витрат.
Так, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України).
На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу представником наданий договір №13/2-26 від 13лютого 2026 року про надання професійної правничої допомоги за умовами якого ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» уповноважило адвоката Зотікова С.Є. здійснювати представництво інтересів клієнта в суді. Пунктом 3.1. договору сторони узгодили розмір гонорару за надання правничої допомоги в суді першої інстанції 10 000,00 грн; рахунок від 13 лютого 2026 року а сплату послуг адвоката; платіжна інструкція №11336 від 16 лютого 2026 року про оплату послуг адвоката в розмірі 10 000,00 грн.
Суд з урахуванням категорії справи, яка відноситься до справ незначної складності, загальної тривалості розгляду справи в одному судовому засіданні, участі представника відповідача, вчинення адвокатом процесуальних дій подання відзиву, заперечення, з урахуванням часткового задоволення заявлених вимог, дійшов обґрунтованого висновку про часткову компенсацію відповідачу понесених витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн, що відповідає засадам розумності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до заперечення законності рішення суду першої інстанції та його незгоди із визначеним судом розподілом судових витрат.
Порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення апеляційний суд також не встановив.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» - адвокат Зотіков С.Є., крім іншого, просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
На підтвердження понесених витрат надав суду договір про надання професійної правничої допомоги №13/2-26 від 13 лютого 2026 року, рахунок №06/04-26 від 06 квітня 2026 року про сплату гонорару адвоката та платіжну інструкцію №11665 від 07 квітня 2026 року на суму 5000 грн.
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» на професійну правничу допомогу, ураховує, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
Враховуючи відсутність заперечення позивача, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» про стягнення судових витрат та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Чентро Дентістіко Євродентал» судові витрати на правову допомогу у апеляційному суді у розмірі 500 грн.
Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Чентро Дентістіко Євродентал» залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 березня 2026 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чентро Дентістіко Євродентал» судові витрати на правову допомогу у апеляційному суді у розмірі 500 (п`ятсот) гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома