ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/6870/25 (904/3178/26)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг", м. Дніпро 
про стягнення заборгованості в розмірі 231 566,79 грн 

Без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" про стягнення заборгованості за договорами поставки на загальну суму 231 566,79 грн, з яких: попередня оплата у сумі 200 022,00 грн, інфляційні нарахування у сумі 23 782,16 грн, 3% річних у сумі 7 762,63 грн. 
Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 23.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відносно позивача - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., код ЄДРПОУ 41449359) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/6870/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є. 
21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6870/25(904/3178/26) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.
Ухвалою суду від 17.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.  
23.07.2026 від позивача надійшло клопотання б/н від 23.07.2026 про долучення доказів до матеріалів справи.
Суд долучив подані документи до матеріалів справи.
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Також, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Так, судом встановлено, що ухвалою суду від 17.06.2026 зокрема, було роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст. 178 ГПК України він має право надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позовну заяву, додаткових доказів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. 
За змістом пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 17.06.2026 була отримана відповідачем 18.06.2026, що підтверджується Довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа до електронного кабінету ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ".
Станом на 20.08.2026 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 20.08.2026 судом прийнято рішення у справі.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Головним управління ДПС у Дніпропетровській області (далі – ГУ ДПС та/або Позивач) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛІВАЙН ТОРГ" (далі – ТОВ та/або Відповідач) було укладено два Договори: від 12.11.2021 №404 та від 05.10.2022 №1065.
1. Щодо заборгованості за Договором від 12.11.2021 №404.
Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник (ТОВ, Учасник) зобов`язується протягом 2021 року передати Покупцю (ГУ ДПС, Замовник) Дизельне паливо ДП, бензин автомобільний А-95 на АЗС Учасника з використанням скретч–карток/ талонів, а Замовник зобо`язується прийняти товар у власність та повністю оплачувати його вартість.
Відповідно до п. 4.1 Договору ціна Договору становить 159 492,00 грн, у т.ч. ПДВ 26 585,00 грн.
Згідно з п. 5.2 Договору розрахунки здійснюються відповідно до видаткової накладної наданої Учасником шляхом оплати вартості Товару згідно Специфікації протягом 10 робочих днів після його отримання.
Відповідно до видаткової накладної №0032/0008932 від 17.11.2021 ГУ ДПС одержано Дизельне паливо ДП-Євро5-В0 – 2030,00 літрів на суму 60900,00 грн, бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 – 3160,00 літрів на суму 98 592,00 грн, тобто загальну кількість 5190,00 літрів на суму 159 492,00 грн.
Згідно зі Специфікацією №0032/0008932-С відпущених скреч-карток на нафтопродукти до видаткової накладної №0032/0008932 від 17.11.2021 ГУ ДПС одержано: скетч-картки мережі АЗС «АВІАС»: УкрДП: номіналом 20 літрів – 60 штук (1200 літрів), номіналом 10 літрів – 83 штуки (830 літрів); скетч-картки УкрА95: номіналом 20 літрів – 100 штук (2000 літрів), номіналом 10 літрів – 116 штук (1160 літрів).
ГУ ДПС оплатило поставлений товар, що підтверджується платіжним дорученням від 19.11.2021 №4885: призначення платежу "за придбання бензину та дизпалива накладна №0032/0008932 від 17.11.2021; дог. № 404 від 12.11.2021" на суму 159 492,00грн.
Згідно з п. 6.5 Договору місце поставки товару – 49005, Україна, Дніпропетровська область, вул. Сімферопольська, 17-А.
Згідно з п. 7.3. Договору Учасник зобов`язаний забезпечити передачу товару Замовнику в кількості за якістю і на умовах встановленими цим Договором (пп.7.3.1 Договору); забезпечити наявність пального за першою вимогою Заявника по факту пред`явлення скретч- картки на певній АЗС (пп.7.3.5 Договору); Учасник повинен забезпечити відпуск Товару після закінчення строку дії Договору за скетч-картками, якщо вони були оплачені Замовником, але Товар залишився не отриманим Замовником (пп7.3.6 Договору).
Відповідно до п.11.1 Договору він набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині взятих на себе зобов`язань – до їх повного виконання.
В будь-якому випадку термін дії Договору продовжується до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань згідно умов цього Договору (п. 11.2 Договору).
Позивач зазначив, що з січня 2025 року Покупець (ГУ ДПС) не може отримати товар на АЗС мережі «АВІАС», оскільки АЗС мережі «АВІАС» припинили роботу у зв`язку з чим ГУ ДПС позбавлений можливості отримувати товар.
Неможливість отримання бензину А-95 підтверджується відповідними актами про відсутність ТОВ за юридичною адресою та нездійснення відпустку пального за скетч-картками від 10.02.2025, від 10.03.2025, від 16.04.2025, від 16.05.2025, від 03.06.2025, від 08.07.2025, від 18.05.2025, від 18.09.2025, від 08.10.2025, від 12.11.2025.
ГУ ДПС надіслав Відповідачу претензію за № 102/6/04-36-17-02-21 від 02.01.2026 про повернення сплачених грошових коштів, однак на момент звернення до суду з позовом вимоги не задоволені та заборгованість Відповідачем не сплачена.
Тобто, станом на день звернення до суду ГУ ДПС не використано скретч-картки на 3160 літрів бензину А-95-Євро5-Е5 на загальну суму 98 592,00 грн (3160х31,20 (вартість за 1 літр бензину)). Тобто, кількість пального, що обліковується за даними бухгалтерського обліку на залишку бензин А-95-Євро5-Е5 3160 літрів на суму 98 592,00 грн, що підтверджується витягом з оборотної відомості.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач вказав, що кількість днів прострочення виконання зобов`язання за Договором - 474 (рахується з 10.02.2025 (дати складання 1 акта про неможливість отримати на АЗС пальне по 29.05.2026 (дата подання позову)), сума попередньої оплати – 98 592,00 грн, інфляційні нарахування – 11 722,36 грн, 3% річних – 3 811,03 грн. Відтак, загальна сума заборгованості за Договором від 12.11.2021 №404 складає 114 125,39 грн.
2. Щодо заборгованості за Договором від 05.10.2022 №1065.
Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник (ТОВ) приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність (ГУ ДПС) Дизельне паливо ДП-Євро-5-В у кількості 1300 літрів на суму 68 900,00 грн (53,00 грн за 1 літр), бензин автомобільний А-95-Євро-Е5 у кількості 2070 літрів на суму 101 430,00 рн (49,00 грн за 1 літр), а Покупець зобо`язується сплатити та прийняти.
Згідно з п. 1.2 Договору відпуск товару здійснюється Продавцем за довірчими документами (скетч-картками)за талонами, відповідно до "Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442.
Відповідно до п. 3.1 Договору ціна Договору становить 170 330,00 грн, у т.ч. ПДВ 28 388,33 грн.
Згідно з п. 4.1 Договору оплата Товару здійснюється шляхом перерахування коштів на вказані у рахунку-фактурі реквізити Постачальника.
Відповідно до видаткової накладної №0032/0008008 від 12.10.2022 ГУ ДПС одержано Дизельне паливо ДП-Євро-5-В у кількості 1300 літрів на суму 68 900,00грн (53,00грн за 1 літр), бензин автомобільний А-95-Євро-Е5 у кількості 2070 літрів на суму 101 430,00 грн (49,00 грн за 1 літр), тобто загальні кількість 3370,00 літрів на суму 170 330,00 грн.
Згідно зі Специфікацією №0032/0008008-С відпущених скреч-карток на нафтопродукти до видаткової накладної №0032/0008008 від 12.10.2022 ГУ ДПС одержано: скретч-картки мережі АЗС «АВІАС»: УкрДТ20л. номіналом 20 літрів – 130 штук (2600 літрів); скетч-картки УкрА95 10л. номіналом 10 літрів – 207 штук (2070 літрів).
ГУ ДПС оплатило поставлений товар, що підтверджується платіжним дорученням від 19.10.2022 №3425: призначення платежу "за придбання диз. Пал. та бенз. Автомоб; нак. №0032/0008008 від 12.10.2022; д. № 404 від 05.10.2022" на суму 170 330,00 грн.
Згідно з п. 1.5 Договору місце поставки товару – 49005, Україна, Дніпропетровська область, вул. Сімферопольська, 17-А.
Відповідно до п.5.1 Договору строк поставки товарів – до закінчення терміну дії довірчого документи.
Позивач зазначив, що вказані довірчі документи є безстроковими і дійсні до моменту отримання пального на АЗС, про що свідчить як відсутність терміну дії на самих скретч-картках, а також інформація, зазначена на сайті avias.ua. Скретч-картки, видані Відповідачем, мають спільний логотип "АВІАС", а сайт avias.ua вказаний у них.
Відповідно до п.10.1 Договору він діє з дати його укладання і до скасування воєнного стану.
Позивач вказав, що з січня 2025 року Покупець (ГУ ДПС) не може отримати товар на АЗС мережі «АВІАС», оскільки АЗС мережі «АВІАС» припинили роботу, у зв`язку з чим ГУ ДПС позбавлений можливості отримувати товар.
Неможливість отримання бензину А-95 підтверджується відповідними актами про відсутність ТОВ за юридичною адресою та нездійснення відпустку пального за скетч-картками від 10.02.2025, від 10.03.2025, від 16.04.2025, від 16.05.2025, від 03.06.2025, від 08.07.2025, від 18.05.2025, від 18.09.2025, від 08.10.2025, від 12.11.2025.
ГУ ДПС надіслав Відповідачу претензію за № 94/6/04-36-17-02-21 від 02.01.2026 про повернення сплачених грошових коштів, однак на момент звернення до суду з позовом вимоги не задоволені та заборгованість Відповідачем не сплачена.
Станом на дату звернення до суду ГУ ДПС не використано скретч-картки на 2070 літрів бензину А-95-Євро5-Е5 на загальну суму 101 430,00 грн (2070х49,00 (вартість за 1 літр бензину)). Тобто, кількість пального, що обліковується за даними бухгалтерського обліку на залишку бензин А-95-Євро5-Е5 2070 літрів на суму 101 430,00 гривень, що підтверджується витягом з оборотної відомості.
Позивач зазначив, що кількість днів прострочення виконання зобов`язання за Договором - 474 (рахується з 10.02.2025 (дати складання 1 акта про неможливість отримати на АЗС пальне по 29.05.2026 (дата подання позову)), сума попередньої оплати – 101 430,00 грн , інфляційні нарахування – 12059,80 грн, 3% річних – 3 951,60 грн. Відтак, загальна сума заборгованості за Договором від 05.10.2022 №1065 складає 117 441,40 грн.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.
Положеннями ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України № 281/171/578/155 від 20.05.2008, талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.
Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП (п. 10.3.3.2 Інструкції).
Враховуючи наведене, скретч-карта (талон) не підтверджує право власності на куплене пальне, а свідчить про попередню оплату певної кількості пального певного оператора АЗС, у зв`язку з чим підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі скретч-карток, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому. В той же час фактичне отримання пального відбувається лише на АЗС і на підставі наданих Замовником скретч-карток.
Стаття 662 Цивільного кодексу України встановлює, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар, - 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.
Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Як зазначено вище, Позивач свої зобов`язання щодо оплати Товару виконав належним чином.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування ст. 693 Цивільного кодексу України. Так, Верховний Суд зазначив, що зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови, покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (п. 21 названої постанови).
З матеріалів справи вбачається, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області зверталось до ТОВ «Лівайн Торг» із претензіями про неможливість відвантаження оплаченого товару, втім Відповідач поставку товару не здійснив, коштів, сплачених за нього, не повернув.
Таким чином, відсутність дій Відповідача щодо виконання зобов`язань по поставці Товару з його відвантаженням замовнику на АЗС надає Позивачу право на «законне очікування», що йому будуть повернуті кошти, попередньо сплачені останнім. Не повернення Відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Агрокомплекс проти України»).
Таким чином, внаслідок неналежного виконання Відповідачем договірних зобов`язань не передано Позивачу замовлений і оплачений товар по Договорам на загальну суму 200 022,00 грн (3100 літрів бензину А-95-Євро5-Е5 на суму 98 592,00 грн за Договором від 12.11.2021 та 2070 літрів бензину А-95-Євро5-Е5 на суму 101 430,00 грн за Договором від 05.10.2022 №1060), яка підлягає стягненню на підставі ст. ст. 670, 693 Цивільного кодексу України.
Щодо правових підстав нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив наступне.
Згідно із ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з аналізу ст. ст. 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Аналогічна правова позиція щодо застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18.
Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. У свою чергу, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Аналогічна правова позиція щодо застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №905/587/18 та ін.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
За змістом ст. ст. 509, 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.
Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).
У ст. 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 902/186/21.
У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).
Таким чином, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.
Отже, у даному випадку розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами встановлено законом, а саме ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.
Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (інформаційний лист ВГСУ від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права»).
Відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця.
Враховуючи те, що ТОВ «Лівайн Торг» неналежно виконало зобов`язання за договорами щодо поставки Товару (3100 літрів бензину А-95-Євро5-Е5 на суму 98 592,00грн. за Договором від 12.11.2021 та 2070 літрів бензину А-95-Євро5-Е5 на суму 101 430,00грн. за Договором від 05.10.2022 №1060) який був оплачений, то Відповідач зобов`язаний також сплатити Позивачу інфляційні втрати та три проценти річних за користування чужими грошовими коштами за період з 10.02.2025 (дата складання першого Акта) до 29.05.2026 (дата подання позову).
Так, із розрахунку позивача вбачається, що останнім було нараховано за період з 10.02.2025 по 29.05.2026:
- за Договором №404 від 12.11.2021: інфляційні нарахування в сумі 11 722,36 грн та 3% річних в сумі 3 811,03 грн;
- за Договором №1065 від 05.10.2022: інфляційні нарахування в сумі 12 059,80 грн та 3% річних в сумі 3 951,60 грн.
Суд перевіривши суми нарахувань 3% річних та інфляційних нарахувань, встановив наступне.
Ухвалою суду від 23.12.2025 відкрито провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "МІДАН ЦЕНТР" у справі №904/6870/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛІВАЙН ТОРГ” (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., код ЄДРПОУ 41449359). Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію, згідно зі ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника) або перебування майна боржника, яке є предметом забезпечення, на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Так, суд перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавства встановив, що інфляційні втрати та 3% річних за Договором №404 від 12.11.2021 за період з 10.02.2025 по 22.12.2025 (до дня відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛІВАЙН ТОРГ”) 316 днів прострочення становить 6 585,37 грн - інфляційних втрат та 2 560,69 грн - 3% річних.
Суд перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавства встановив, що інфляційні втрати та 3% річних за Договором №1065 від 05.10.2022 за період з 10.02.2025 по 22.12.2025 (до дня відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛІВАЙН ТОРГ”) 316 днів прострочення становить 6 774,93 грн - інфляційних втрат та 2 634,40 грн - 3% річних.
Відтак, відхиленню підлягають за Договором №404 від 12.11.2021: інфляційні втрати в розмірі 5 136,99 грн та 3% річних в розмірі 1 250,34 грн.
Також відхиленню підлягають за Договором №1065 від 05.10.2022: інфляційні втрати в розмірі 5 284,87 грн та 3% річних в розмірі 1 317,20 грн.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в сумі 200 022,00 грн - попередньої оплати, 13 360,30 грн - інфляційних нарахувань та 5 195,09 грн - 3% річних.
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).
Щодо надання оцінки доводам кожної зі сторін, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ ВП 44118658) до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛІВАЙН ТОРГ” (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, код ЄДРПОУ 41449359) про стягнення заборгованості в розмірі 231 566,79 грн - задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЛІВАЙН ТОРГ” (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, код ЄДРПОУ 41449359) на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ ВП 44118658) 200 022,00 грн - попередньої оплати, 13 360,30 грн - інфляційних нарахувань, 5 195,09 грн - 3% річних та 2 513,05 грн - судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено 20.08.2026. 

Суддя | | А.Є. Соловйова