| | Справа №-615/3073/25  Провадження №-2-а/613/9/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року. Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Уварової Ю.В.,
за участі секретаря Макушинської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богодухові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 615/3073/25 провадження 2-а/613/9/26 за позовом ОСОБА_1 , представник позивачаа - Ніколаєв В.І. до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Ніколаєва В.І. звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив скасувати постанову тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 820/2706-п від 10.11.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, 10.11.2025 тво начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову № 820/2706-п, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
За змістом зазначеної постанови, військовозобов?язаний гр. ОСОБА_1 , який перебуває
на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , в
порушення вимог ЗУ «Про внесення змін до пункту «Прикінцеві та перехідні положення»
«Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» до 5 червня 2025 року не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 або через електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУПАП.
Відповідач порушив право позивача на правову допомогу, оскільки позивач не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Крім того, відповідач шляхом електронної взаємодії мав можливість отримати відомості про те, що позивач 03.09.2025 пройшов ВЛК.
Отже, підстави для складення оскаржуваної постанови у відповідача були відсутні, а тому вона підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 26.01.2026 позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.
Ухвалою суду від 02.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

03.03.2026 до суду надійшли письмові пояснення представника позивача – адвоката Ніколаєва В.І., у яких він зазначив, що про факт вчинення правопорушення відповідачу стало відомо 06.06.2025, тобто в день, коли позивач не пройшов військово-лікарську комісію. Представник позивача вважає, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, не носить характеру триваючого та вичерпується фактом проходження повторного медичного огляду до конкретної дати, а також вважає, що початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем його виявлення, тобто відносно позивача перебіг такого строку почався 06.06.2025.
Враховуючи положення ч. 9 ст. 38 КУпАП, а також той факт, що спірна постанова складена 10.11.2025, представник позивача просив закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

05.03.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що згідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та військово-облікового документа ОСОБА_1 останній раз проходив військово-лікарську комісію у 09.09.2015, за результатами якої встановлено ступінь придатності - непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 був визнаний обмежено придатним до військової служби, останній був зобов`язаний пройти повторно військово-лікарську комісію. Відносно позивача 21.10.2025 було подано звернення Е3784741 до органів Національної поліції щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення згідно ст.210,210-1 КУпАП. 27.10.2025 ОСОБА_1 був супроводжений представниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складення протоколу про адміністративне правопорушення. 
27.10.2025 інструктором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення №820/5890 за порушення вимог абз.4 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.02.2025 року №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» за те, що у визначений законодавством термін, тобто до 05.06.2025 ОСОБА_1 не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби та не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Протокол про адміністративне правопорушення складався 27.10.2025 у присутності Позивача. Позивачу під час складання протоколу були роз`яснені його права та обов`язки, визначені ст. 268 КУпАП, доведено зміст ст. 63 Конституції України, а також повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Зі змістом протоколу Позивач ознайомлений, пояснень не надавав, другий примірник протоколу отримав під особистий підпис.
Позивач, проігнорувавши виконання обов`язку, покладеного на нього нормами законодавства, а саме маючи ступінь придатності обмежено придатний, у визначений законодавством термін не пройшов військово-лікарську комісію, чим порушив законодавство «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і вчинив адміністративне правопорушення.
10.11.2025 ОСОБА_1 на розгляд справи про адміністративне правопорушення не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, письмових чи усних пояснень з цього приводу не надав.
Також громадянином ОСОБА_1 не подано жодних документів, які б підтверджували наявність поважних причин неприбуття для проходження військово-лікарської комісії або об`єктивну неможливість її проходження у встановленому порядку та строки.
Отже, відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчили б про поважність причин невиконання покладеного на нього обов`язку.
За наявними матеріалами справи начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та винесено постанову №820/2706-п у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, згідно з якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 17 000 гривень 00 копійок.
17.11.2025 постанову про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 отримав під особистий підпис.
Представник відповідача вважає, що постанова №820/2706-п від 10.11.2025 року винесена тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 у спосіб, передбачений нормами КУпАП, ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, є законною та не підлягає скасуванню.

Представник позивача – адвокат Ніколаєв В.І. надав суду заяву, у якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 у відзиві на позов просила розглянути справу без участі представника відповідача. 
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 27.10.2025 о 13.10 год. інструктором відділення рекрутингу та комплектування 1 відідлу ІНФОРМАЦІЯ_4 у АДРЕСА_1 під час перевірки відомостей (персональних та службових даних) узагальнених в облікових документах та внесених до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів виявлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію військовозобов?язаним ОСОБА_1 .
Солдат запасу ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів був визнаний обмежено придатним до військової служби в особливий період, та в порушення вимог Закону України «Про внесення змін до пункту «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» до 05.06.2025 не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП /а.с.4/.
Згідно з вказаним протоколом, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, повідомлено про дату , час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у відповідній графі у протоколі.
Будь-яких пояснень чи зауважень щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не надавав.
Другий примірник протоколу ОСОБА_1 отримав, про що свідчить підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у відповідній графі протоколу.
27.10.2025 на ім`я ОСОБА_1 було сформовано повістку №5340309 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) з метою проходження медичного огляду, а саме 31.10.2025 о 10.00 год. / а.с.5/.
10.11.2025 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 винесено постанову № 820/2706-п по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн. /а.с.3/.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII), особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Так, 24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні №2102-ІХ», яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.
Відповідно до статті 2 Закону № 3543-XII, правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
Статтею 22 Закону № 3543-XII визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
На виконання положень частини 3 статті 22 Закону № 3543-XII, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Крім того, нормами абзацу 3 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII зі змінами (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України встановлено Законом № 3543-XII, частиною першою статті 4 якого передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Так, пунктами 68, 80 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560), передбачений порядок медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Обов`язок проходити медичний огляд також визначений абзацом 4 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку, що положеннями вказаних вище нормативно-правових актів встановлено обов`язок військовозобов`язаних громадян України проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби, а відмова від проходження медичного огляду ВЛК суперечить чинному законодавству. Проходження медичного огляду ВЛК є обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.
Так, суд вказує на те, що 04.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» № 3621-IX від 21.03.2024. Зміни були внесені, зокрема, до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме до статей 14 та 16, внаслідок чого поняття «обмежена придатність» для визначення придатності особи до військової служби, виключене.
Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 12.02.2025 №4235-ІХ установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Тобто, оскільки таке поняття як «обмежена придатність» виключене з Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», законодавець передбачив обов`язок громадян, які належали до категорії з «обмеженою придатністю», пройти повторний медичний огляд у строк до 5 червня 2025 року для визначення придатності до військової служби з урахуванням внесення змін до законодавства.
Законодавцем визначено два альтернативних шляхи виконання громадянином зазначеного обов`язку: 1) самостійне звернення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду; 2) самостійне звернення через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Відповідно до зазначеного Закону України був приведений і наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», яким визначається процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями.
Разом з відзивом на позовну заяву представник відповідача надав суду копії матеріалів справи № 820 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУПАП.
Вказані матеріали справи містять копії постанови № 820/2706-п від 10.11.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; протокол № 820/5890 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; паспорта позивача, довідки про реєстрацію місця проживання позивача; тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 (замість військового квитка) ОСОБА_1 ; довідки про перебування позивача на обліку ВПО; витягу з АІКС «Оберіг»; облікову картку до військового квитка № НОМЕР_1 ; направлення ОСОБА_1 для визначення придатності до військової служби /а.с.66-73/.
Згідно з витягом з АІКС «Оберіг», 21.10.2025 було подано звернення до відділення поліції № 1 (Липці) ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області про доставлення ОСОБА_1 до ТЦК у зв`язку з не проходженням (відмовою від проходження) ВЛК (п. 2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист»).
Крім того, згідно з відомостями з АІКС «Оберіг» ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час.
Згідно відомостями з облікової картки до військового квитка № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 09.09.2015 пройшов медичний огляд та визнаний непридатним до військової служби вмирний час, обмежено придатним у воєнний час.
В подальшому ОСОБА_1 пройшов ВЛК 31.10.2025, визнаний придатним до військової служби, підлягає переогляду 31.10.2026.
Відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - вчинення дій передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд зазначає, що порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Як визначено статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Матеріали справи не містять доказів того, що з часу набрання чинності Законом України від 21.03.2024 № 3621-ІХ «Про внесення змін до деяких Закону України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» в редакції Закону України від 12.02.2025 № 4235-ІХ, тобто з 05.05.2024 по 05.06.2025, позивач проходив повторно медичний огляд.
Відомостей про те, що позивач є особою з інвалідністю, що виключало б його обов`язок в частині виконання вимог щодо проходження повторного медичного огляду до 05.06.2025, матеріали справи також не містять.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21.03.2024 № 3621-ІХ «Про внесення змін до деяких Закону України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» в редакції Закону України від 12.02.2025 № 4235-ІХ позивач, як особа, яка була визнана обмежено придатною до військової служби до набрання чинності цим законом, що підтверджується відомостями з АІКС «Оберіг», зокрема обліковою карткою до військового квитка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , мав пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, для чого мав самостійно звернутись до ТЦК та СП або через електронний кабінет для отримання направлення на ВЛК. Для виконання цих дій законом було встановлено строк до 05.06.2025.
Невиконання цих дій у встановлений строк є підставою для адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. 

Щодо тверджень представника позивача про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, суд зазначає про таке.
Строк до 05.06.2025 встановлений для добровільного виконання вимоги закону, проте завершення цього строку не відміняє необхідність її виконання. Відповідно, весь час після 05.06.2025 особа, яка не виконала вимогу закону, знаходиться у стані триваючого правопорушення.
Інше тлумачення цього строку і, відповідно, припинення обов`язку щодо проходження ВЛК після 05.06.2025 сприяло б ухиленню від виконання передбаченого законом обов`язку, стимулювало неправомірну поведінку та призвело б до неефективності дій з мобілізаційної роботи.
При цьому, адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, інкриміноване ОСОБА_1 , не відноситься до категорії правопорушень, по яким присутність під час розгляду справи особи, яка належним чином повідомлена про розгляд справи та яка притягається до відповідальності, є обов`язковою (частина друга статті 268 КУпАП).
Суд враховує, що згідно з частиною дев`ятою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Разом з тим, як вказано Верховним Судом у постанові від 06 вересня 2021 року у справі №560/2798/19, триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
У контексті наведеного необхідно зазначити, що триваючим правопорушенням є проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою, на противагу триваючому, разовим є порушення, яке виразилося в однократному порушенні вимог Закону, яке не має під собою непереривного невиконання обов`язків визначених правовою нормою.
Повертаючись до обставин справи, позивач був зобов`язаний виконати обов`язок пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 21.03.2024 № 3621-ІХ «Про внесення змін до деяких Закону України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» в редакції Закону України від 12.02.2025 № 4235-ІХ, а саме пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби до 5 червня 2025 року та станом на дату прийняття спірної постанови, позивач такі вимоги не виконав, тобто правопорушення за статтею 210 КУпАП, вчинене позивачем, кваліфікується як триваюче.
При цьому, дата 06.06.2025 (про яку зазначає представник позивача) не може кваліфікуватись датою виявлення правопорушення, оскільки саме по собі встановлення факту невиконання особою обов`язку у випадку триваючого правопорушення не перериває його тривалості та не є моментом його остаточного виявлення у розумінні закону.
Оскільки позивач продовжував перебувати у стані безперервного невиконання покладеного на нього обов`язку щодо проходження повторного медичного огляду, правопорушення залишалося триваючим до моменту проходження ОСОБА_1 31.10.2025 ВЛК.
Наведене свідчить про безпідставність доводів представника позивача про накладення на позивача адміністративного стягнення поза межами строку, передбаченого частиною дев`ятою статті 38 КУпАП, а тому відсутні підстави для застосування пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 статті 72 КАС України,  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень статті 76 КАС України  достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтею 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Дослідивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що відповідачем доведено правомірність винесення постанови № 820/2706-п від 10.11.2025, а тому підстави для її скасування відсутні.
За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати покаладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 72, 77, 229, 241, 242, 243, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення – відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження, АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя