Справа №333/7568/26
Провадження №2/333/5520/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої судді Варнавської Л.О., 
за участю секретаря судового засідання Яблуновської А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
07.07.2026 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 30.09.2025-100000678 від 30.09.2025 у розмірі 33 580,00 гривень, а також понесених судових витрат у вигляді судового збору у сумі 2662, 40 грн. та витрат пов`язаних з надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення у розмірі 123,78 грн.
В обґрунтування позову зазначається, що 30.09.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» таОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 30.09.2025-100000678, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти в сумі 10 000, 00 грн. строком на 181 день з дати його надання, дата повернення кредиту - 29.03.2026 року, продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. За умовами договору кредит надається зі сплатою відсотків в розмірі: 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Також договором передбачено сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту – 20% від суми кредиту та дорівнює 2000 грн. 00 коп. Також позивач зазначає, що сторони домовились, що позичальник, який прострочив виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором, зокрема, зобов`язання зі сплати кредиту/його частини та/або процентів/їх частини та/або комісії(їй)/ її(їх) частини у терміни/строки, що передбачені договором, на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 170000% річних від суми заборгованості за весь час прострочення відповідно до ст.625 ЦК України.
Позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином та в повному обсязі, однак в свою чергу відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову до суду має заборгованість перед позивачем у розмірі 33 580, 00 грн., що складається з: тіла кредиту – 9 000, 00 грн., процентів – 17 580,00 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) – 2000,00 грн.; відсотків, що нараховані по ст. 625 ЦК України – 5000, 00 грн. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.
Ухвалою суду від 09.07.2026 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк - 15 днів для скерування до суду відзиву на позовну заяву з моменту отримання ухвали суду.
17.07.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача – адвоката Калініна С.К. надійшов відзив на позовну заяву в яких зазначені заперечення на позовні вимоги. Сторона відповідача зазначає, що заперечує факт укладення договору та розмір заборгованості. Так зазначає що знаданих позивачем доказів не можливо дослідити електронну складову укладення договору, а саме: цілісність накладення електронних підписів у кредитному договорі, шлях та метод ідентифікації відповідача в інформаційній телекомунікаційній системі кредитора при укладенні кредитного договору, а в матеріалах справи відсутні докази, з яких можна було б установити, що відповідач пройшов ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр» при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону чи електронну пошту, які б він сам зазначив. Заперечуючи проти позову, відповідач не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір. У договорі зазначено, що відповідач підписав його за допомогою одноразового ідентифікатора «Е295», однак відповідач наголошує, що він категорично заперечує факт укладення даного кредитного договору, його належну ідентифікацію при укладенні. Вважає, що матеріали справи не містять доказів укладення такого електронного договору, як і не містять належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів від позивача. Також не погоджується з розрахунком заборгованості, вважає нарахування комісії та відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України безпідставними та такими, що суперечить закону. У зв`язку з недоведеністю позовних вимог просять відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000, 00 грн.
22.07.2026 від представника позивача ТОВ «Споживчий Центр» - Чехун Ю.В. через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що спірний договір був укладений сторонами в електронній формі у відповідності до вимог чинного законодавства, що прирівнюється до договору укладеного в письмові формі, ним передбачені всі істотні умови договору: розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням даного договору. Відповідач в свою чергу, підписанням даного договору підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства, а тому всі істотні умови договору були погоджені сторонами. Відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти шляхом їх перерахування на його картковий рахунок, який був ним зазначений у договорі, за допомогою інтернет-еквайрингу, однак відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти та інші платежі за користування коштами не сплачує. Також вважає, що загальні витрати за кредитом є співмірними, враховуючи строк кредитування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Щодо нарахування комісії за надання кредиту, то позивач зазначив, що з огляду на те, що він надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» уникнувши додаткових витрат. Також позивач зазначає, що оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Позовні вимоги просить задовольнити та зменшити розмір витрат на правничу допомогу відповідача до 3 000, 00 грн.
З огляду на викладене, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідач у встановлений строк подав відзив на позов, а позивач відповідь на відзив, встановлені процесуальні строки сплинули, суд вважає за можливе перейти до розгляду справи по суті на підставі наявних у справі матеріалів.
Суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній письмових доказів та поданих сторонами процесуальних документів, без проведення судового засідання.
Судом встановлено, що 30.09.2025 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Споживчий центр» із заявкою, підписаною ним з використанням одноразового ідентифікатора «Е295», який був надісланий на номер його телефону та із проставленням на ньому свого електронного підпису, на укладення електронного кредитного договору відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти).
У свою чергу 30.09.2025 року ТОВ «Споживчий центр» ухвалило заявку відповідача на видачу йому кредиту та підтвердило укладення кредитного договору № 30.09.2025-100000678.
Вказаний Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), Заявки кредитного Договору № 30.09.2025-100000678, Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акценту) кредитного договору № 30.09.2025-100000678 та Інформаційного повідомлення позичальника, що є додатком до кредитного договору.
Відповідно до умов вказаного кредитного договору, ТОВ «Споживчий центр» надало ОСОБА_1  кредит у розмірі 10 000,00 грн. на строк 181 день з дати його надання, дата повернення кредиту – 29.03.2026 року, із застосуванням фіксованої незмінної процентної ставки у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 
Комісія, пов`язана з наданням кредиту складає 20% від суми кредиту та дорівнює 2000 грн. 00 коп. та розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Відповідно до п. 15 Договору сторони домовились, що позичальник, який прострочив виконання будь-якого грошового зобов`язання за договором, зокрема, зобов`язання зі сплати кредиту/його частини та/або процентів/їх частини та/або комісії(їй)/ її(їх) частини (якщо комісія (ії) встановлена(і) договором) у терміни/строки, що передбачені договором, на вимогу Кредитодавця зобов`язаний сплатити Кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 170000% річних від суми заборгованості за весь час прострочення відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Кредитодавець має право нараховувати вказані проценти річних, починаючи з першого дня прострочення виконання зобов`язання (в тому числі, якщо прострочення виконання виникло до закінчення строку, на який надається кредит) за кожен день прострочення його виконання. Базою нарахування вказаних процентів є сума простроченого грошового зобов`язання, зокрема, сума прострочених Кредиту/його частини та/або Процентів/їх частини та/або Комісії(їй)/ її(їх) частини (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором). Проценти річних не нараховуються на прострочені раніше нараховані проценти річних. При цьому сторони домовились, що у випадку, якщо розмір процентів річних, нарахованих за один день прострочення, перевищує 130 грн., за даним договором застосовується спеціальна договірна умова по зменшенню процентів річних за відповідний день, а саме розмір річних, які нараховуються за відповідний день, становить 130 грн. Також сторони домовились, що проценти річних не нараховуються, якщо сума простроченого грошового зобов`язання є меншою, ніж 100 грн. Сторони домовились, що Кредитодавець має право вільно здійснювати своє право на застосування та отримання процентів річних, зазначених в даному пункті, як щодо повних сум процентів річних, так і щодо їх частин, як застосовуючи їх (повністю або частково), так і не застосовуючи, що є лише реалізацією Кредитодавцем його права і не є зміною умов договору. Сукупна сума процентів річних та інших платежів, що підлягають сплаті Позичальником за порушення виконання його зобов`язань (якщо такі встановлені договором) на підставі даного договору, не може перевищувати максимальне обмеження цієї суми, встановленої законом.
Відповідно до п. 3.1 вказаного Договору, кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.
Згідно п. 3.2 Договору, кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-6673.
Також матеріали справи містять і паспорт споживчого кредиту, який містить аналогічні умови та також підписаний відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора «Е295».
Враховуючи вищевикладене, договір № 30.09.2025-100000678 є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленимст. 3 ЦК України, ст. 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.
Відповідно до договору № ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024 року про надання послуг з переказу коштів, який укладений між ТОВ «Споживчий кредит» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», останнім було успішно перераховано кошти на платіжну картку відповідача: 4441111070856673,30.09.2025 о 10:54:32, у розмірі 10 000,00 грн.; номер транзакції в системі iPay.ua – 878214783, призначення платежу: видача за договором кредиту №30.09.2025-100000678.
Відповідно до розрахунку складеного ТОВ «Споживчий центр» відповідач станом на 16.06.2026 року має заборгованість за вказаним вище Договором у сумі 33 580, 00 грн., що складається з: тіла кредиту – 9 000, 00 грн., процентів – 17 580,00 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) – 2000,00 грн.; відсотків, що нараховані по ст. 625 ЦК України – 5000, 00 грн.
Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ч 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Спірний договір № 30.09.2025-100000678 від 30.09.2025 року, що складається з: Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), Заявки кредитного договору № 30.09.2025-100000678 (кредитної лінії), Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору № 30.09.2025-100000678, Графіку платежів, Інформаційного повідомлення позичальника, підписаний відповідачем електронним підписом, а тому наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Також, матеріалами справи підтверджено, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитними договорами у повному обсязі та перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. на його банківський картковий рахунок. 
Посилання сторони відповідача на не укладення кредитного договору в електронній формі та відсутність належних доказів на підтвердження існування зобов`язання, спростовується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема електронним кредитним договором № 30.09.2025-100000678 від 30.09.2025, який укладений відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора, що прирівнюється до власноручного підпису; копією Паспорта споживчого кредиту. Доказів протилежного стороною відповідача не надано. В свою чергу матеріали справи і не містять відомостей щодо визнання недійсності спірного кредитного договору, відповідач не оспорював факт його укладання в судовому порядку та не звертався до банку із заявами щодо несанкціонованого використання кредитних коштів.
Доводи відповідача щодо відсутності належних доказів отримання кредитних коштів також не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріали справи містять квитанцію надану ТОВ «УПР» про успішне перерахування коштів у сумі 10 000, 00 грн. на карту відповідача через систему іPay.ua.
Разом з тим, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів та інших платежів, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Доказів належного виконання умов кредитного договору, погашення заборгованості або спростування наданого позивачем розрахунку стороною відповідача суду не надано.
Досліджені в ході судового розгляду наявні у справі докази на переконання суду у своїй сукупності є достатніми для підтвердження тієї обставини, що між сторонами спору укладено кредитний договір. Достовірність цих доказів не викликає у суду сумнівів.
При цьому суд враховує, що відповідачем у спростування доводів позивача не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність заборгованості або неправильність розрахунку, поданого позивачем.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості.
Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_1 прострочено виконання грошових зобов`язань в строки, передбачені умовами кредитного договору, доказів погашення заборгованості за укладеним договором відповідачем суду не надано, відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» в частині стягнення суми заборгованості за основною сумою (тілом кредиту) у сумі 9 000,00 грн. та процентами за користування кредитом у сумі 17 580, 00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо стягнення комісій.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Під час укладення кредитного договору № 30.09.2025-100000678 від 30.09.2025 року сторони погодили сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту у розмірі 2000, 00 грн. (п.7 Заявки кредитного договору). Відповідач був ознайомлений з умовами Договору, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору, проти положень вказаного договору, умовами якого передбачено сплату комісії за надання кредиту не заперечував, дійсність даного договору не оспорював.
Тому, суд доходить висновку, що передбачена умовами кредитного договору одноразова комісія у сумі 2000, 00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення заборгованості по відсоткам нарахованим відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 5000, 00 грн.
Відповідно до ст.549 ЦК України та умов кредитного договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Однак відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом, такий неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та на даний час є чинним.
Таким чином, враховуючи положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими у період дії воєнного стану позичальника звільнено від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України та від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам нарахованим відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 5000, 00 грн. не підлягають задоволенню.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, процентами та комісією, тоді як вимоги про стягнення відсотків нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають.
З огляду на зазначене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 28 580, 00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої загальної суми 33 580,00 грн. задоволено вимоги на суму 28 580, 00 грн., тобто на 85,11%, то з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 2 265 грн. 97 коп., а також витрати пов`язані з надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення у сумі 105, 35 грн.
Стороною відповідача заявлена вимога про стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 6 000, 00 грн.
Заявлена відповідачем сума не може бути безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача до суду надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги №б/н/26 від 14.07.2026 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Калінін і Партнери», копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правничої допомоги, копію додатку № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги №б/н/26 від 14.07.2026 року, копію акта виконаних робіт (наданих послуг) від 17.07.2026 згідно якого адвокатом надано послуги на загальну суму 6 000, 00 грн., що включає в себе усну консультацію клієнта щодо захисту його прав, вивчення та аналіз позовної заяви з додатками, складання та оформлення, подання до суду відзиву на позовну заяву (12 год. 34 стр.)
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін .
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18,від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витратна професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При вирішенні цього питання суд враховує, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників. Ціна позову складає 33 580, 00 грн., фактично адвокатом складено лише відзив на позов, що не є складним за своїм змістом. Справа розглядається у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, без участі представника відповідача, що не потребувало витрат часу адвоката для участі у судових засіданнях. 
Отже, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, розмір частки задоволених позовних вимог, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з позивача на користь відповідача 3 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 530, 536, 610-612, 617, 625, 629, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 263–265, 272 ЦПК України, суд, – 
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) суму заборгованості за кредитним договором №30.09.2025-100000678 від 30.09.2025 року в розмірі 28 580 (двадцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833 , МФО 305299 , р/р НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 97 копійок та витрати пов`язані з надсиланням стороні відповідача позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення у розмірі 105 (сто п`ять) гривень 35 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833 , МФО 305299, р/р НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Повне судове рішення складене 19.08.2026 року.

Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя Л.О. Варнавська