Номер провадження: 33/813/606/26
Номер справи місцевого суду: 496/6044/25 
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.07.2026 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,
правопорушника ОСОБА_1 – адвоката Блажиєвої О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Блажиєва Олена Олександрівна, на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 14 листопада 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 34 000,00 грн., з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Відповідно до адміністративних матеріалів, 14.08.2025 року о 02 год. 20 хв., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mazda 626», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Усатове, вул. Грушевського, 120, та скоїв Дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП). Після скоєного ДТП правопорушник вживав алкогольні напої, після чого працівники поліції провели його огляд на стан алкогольного сп`яніння, який проводився зі згоди водія ОСОБА_1 , під відеозапис, із застосування технічного приладу «Drager 6810». Результат огляду позитивний - 1,99‰, чим ОСОБА_1 порушив п. 2.10.є Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність ч. 4 ст.130 КУпАП. 
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Біляївським районним судом Одеської області від 14 листопада 2025 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП (а.с.16).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Блажиєва О.О., за допомогою підсистеми (модуля) «Електронний суд», подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП (а.с.50-56).

Постановою Одеського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року ОСОБА_1 поновлено строк на апеляційне оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 14 листопада 2025 року (а.с.85-86).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 251 КУпАП, передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності також має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою, оскаржувати постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі №676/752/17, від 21.03.2019 у справі №489/1004/17, від 30.01.2020 у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 06.02.2020 у справі №205/7145/16-а зробив наступні висновки:
«…закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи».
Суди повинні неухильно виконувати вимоги ст. 268 КУпАП щодо розгляду справи про адміністративні правопорушення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності зазначеної особи це можливо лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду і якщо від неї не надійшло клопотання про його відкладення.

Відповідно до ч.1 ст.277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи.
Згідно постанови Біляївського районного суду Одеської області від 14 листопада 2025 року, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП, розгляд вказаної справи відбувся без його присутності та його представника – адвоката Блажиєвої О.О.
Однак, матеріали справи не містять даних про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 чи його захисник були належним чином повідомлені про дату і місце розгляду справи, призначеного на 14.11.2025 року.
Довідка про доставку електронного документа представнику ОСОБА_1 – адвокату Блажиєвій О.О., у вигляді «внесення дат слухання (Судовий розгляд)», що міститься в матеріалах справи, не містить даних із зазначенням дати слухання справи (а.с.13).
З огляду на викладене, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, суд першої інстанції розглянув адміністративну справу без участі ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Блажиєвої О.О., які при цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 277-2 цього Кодексу, не були належним чином повідомлені про дату і місце розгляду справи, а тому доводи в апеляційній скарзі про порушення права ОСОБА_1 на захист в суді, є обґрунтованими.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки справу розглянуто за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника, не повідомлених належним чином про час і місце судового засідання, що зобов`язує суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції і прийняти нову, як того вимагає п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП.

Стосовно суті вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, то суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне зазначити наступне.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції належним чином встановив: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа у його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Так, винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно п. 2.10 є ПДР уразі причетності до ДТП водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Невиконання п. 2.10 є ПДР України має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП, яка встановлює відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 422476 від 14.08.2025 року (а.с.1);   - роздруківкою (чеком) тестування на алкоголь ОСОБА_1 за допомогою 
газоаналізатора «Drager» Alcotest (а.с.3);
- відеозаписом, який відображає із достатньою повнотою стан ОСОБА_1 , його поведінку та те, що співробітники поліції діяли згідно до вимог чинного законодавства та у відповідності до процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння та оформлення результатів такого огляду (а.с.8).

Із відеозапису вбачається, що правопорушник ОСОБА_1 особисто та не однократно пояснював працівникам поліції про те, що до та після ДТП, він виживав алкогольні напої (урив. 0:00:05:-0:00:10; 0:01:02-0:0:10; 0:03:18-0:04:19).

Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, а саме в тому, що він керував транспортним засобом «Mazda 626», д.н.з. НОМЕР_1 , і після вчинення ДТП за його участю, вжив алкогольні напої до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

Доводи правопорушника ОСОБА_1 щодо не роз`яснення йому працівниками поліції його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки зазначена обставина не спростовує порушення нимПДР та не може свідчити про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП. 
Більш того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та Законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Слід зазначити, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в апеляційному суді була надана можливість в повній мірі скористатись належними йому правами.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що вПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. п. 1.3, 1.9 ПДР).
Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у складі його Великої палати).
Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
З цих підстав, посилання водія - особи, яка керує транспортним засобом, що потенційно може завдати серйозної шкоди, на нібито необізнаність щодо порядку проходження огляду на стан сп`яніння, в тому числі необізнаність про право не погодитись із результатами, право пройти огляд в медичному закладі, чи про право відмовитись від проходження огляду, тобто необізнаність прав водія, суд не може прийняти до уваги.
Правопорушник ОСОБА_1 реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановленими нормами чинного законодавства.

Твердження сторони захисту про те, що доданий до матеріалів справи відеозапис не підтверджує обставин, викладених у протоколі, адже він не є безперервним та не відображає всіх обставин події, є неспроможними, оскільки зафіксовані на них обставини адміністративного правопорушення в повному та достатньому обсязі дають можливість встановити наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, що мала місце 14.08.2025 року та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. 

Також є безпідставним довід сторони захисту ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Mazda 626», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факту керування вищезазначеним транспортним засобом, ДТП, в наслідок чого пошкодив паркан (сітку).

Більше того, як в апеляційній скарзі, так і в суді апеляційної інстанції правопорушник ОСОБА_1 не заперечував факту вчинення ним ДТП, та вживання після цього алкогольних напоїв.
Вину він свою не визнав, посилаючись на те, що до приїзду працівників поліції він відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_2 , яка не мала до нього претензій і працівників поліції на викликала. Саме з цих підстав він після ДТП вживав пиво у великій кількості, помилково вважаючи, що скоєне ним не буде вважатись ДТП, так як він всі питання уладнав з потерпілою.

Однак, апеляційний суд не погоджується із зазначеними доводами сторони захисту ОСОБА_1 , так як диспозиція п. 2.10 є ПДР не залежить від того, відшкодована шкода потерпілому чи ні.
Тобто, апеляційний суд вважає, що в діях правопорушника ОСОБА_1 мається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 4 ст. 130 КУпАП, за що він має понести адміністративну відповідальність.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, під час апеляційного розгляду, не встановлено.

Між тим, апеляційний суд враховує, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови суду у межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає скасуванню. з прийняттям нової постанови, якою ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн., з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 3 роки, а також стягнути з нього на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Блажиєва Олена Олександрівна, задовольнити частково.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 14 листопада 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн., з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 3 роки, та стягнути з нього на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда