Справа № 161/13733/26 
Провадження № 2/161/6827/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В :
ДКП «Луцьктепло» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24 вересня 2013 року №577-1 ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку.
Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг з теплопостачання, що надаються ДКП «Луцьктепло» у вказану квартиру. Свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг відповідачі належним чином не виконували, зокрема не здійснювали оплати за послуги з постачання теплової енергії (змінної частини) витраченої на загальнобудинкові потреби, а також за спожитий обсяг теплової енергії від транзитних стояків (згідно з проектом) у будинку, в якому проживають, а тому станом на 01.06.2025 за особовим рахунком останніх утворилась заборгованість по теплопостачанню в розмірі 14591,25 грн.
З врахуванням наведеного позивач просить стягнути з солідарно відповідачів на свою користь суму заборгованості за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 14591,25 грн та судові витрати в справі.
Ухвалою суду від 06 липня 2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у судове засідання за наявними матеріалами справи.
Ухвалою суду від 16 липня 2026 року клопотання відповідача - ОСОБА_1 про розгляд справи за позовом державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін – залишено без задоволення.
Представник позивача у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, на позові наполягав. Не заперечив проти заочного розгляду справи.
15 липня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 подано до суду відзив, згідно з яким позовні вимоги не визнав. Зазначив, що жодних послуг ДКП «Луцьктепло» за адресою його проживання не надає, з 2001 року квартира в установленому порядку відключена від мереж централізованого опалення, опалювальні прилади демонтовані, встановлено автономне опалення.
Договірних відносин між сторонами по справі немає: письмовий чи публічний договір між сторонами на період 2022–2026 років відсутній. Позивач також не надав на вимогу відповідача документів, які підтверджують підстави та правильність нарахувань.
Також вважає безпідставними нарахування за транзитні стояки та загальнобудинкові потреби, оскільки на думку відповідача, транзитні стояки не є опалювальними приладами квартири, а нарахування за загальнобудинкові потреби здійснено без належного підтвердження технічних та розрахункових даних.
Незаконною вважає абонентську плату у розмірі 573,92 грн, оскільки вона, на думку відповідача, може нараховуватися лише за наявності договору про надання комунальних послуг, якого немає.
У зв`язку з цим відповідач просить відмовити ДКП «Луцьктепло» у задоволенні позову про стягнення 14 591,25 грн та судового збору в повному обсязі.
Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив.
Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав.
Згідно ч.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами.
Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно з п.1,5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.
Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а укладання договору про надання послуг є обов`язком обох сторін.
Згідно з ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 68 ЖК України жильці зобов`язані своєчасно проводити оплату за комунальні послуги. 
Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, яка діяла на момент винекнення правовідносин ( втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 85 від 2 лютого 2022 року), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач надає послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , де розташований багатоквартирний будинок. Вказані обставини сторонами не оспорюються, а факт визначення позивача виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку підтверджується рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 24 вересня 2013 року №577-1, яке опубліковане у відкритому доступі за посиланням :
https://www.lutskrada.gov.ua/documents/pro-vykonavciv-zhytlovo-komunalnyh-poslug-u-zhytlovomu-fondi-komunalnoyi-vlasnosti .
Позивач зазначає, що квартира відповідачів є невід`єднаною від системи централізованого опалення та обладнана індивідуальним опаленням. Ці обставини сторонами не заперечуються.
Отже, зі встановлених судом обставин слідує, що спірні правовідносини виникли з приводу постачання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачам у вигляді теплової енергії (змінної частини) витраченої на загальнобудинкові потреби багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а також на транзитних стояках в квартирі.
Позивач вказує на порушення з боку відповідачів свого права, як постачальника житлово-комунальної послуги, на отримання плати від відповідачів, як споживачів цих послуг, які проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачем надано копію плану квартири та аркуш із назвою «розрахунок корисної тепловіддачі ізольованих ділянок стояків від 2001 року». Документ не містить відомостей про фактичні обсяги споживання гарячої води відповідачами, періоди та обсяги надання послуги, застосовані тарифи, здійснені нарахування чи проведені відповідачами оплати, а тому не спростовує розмір заявленої до стягнення заборгованості за гаряче водопостачання.
Таким чином, судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір стосовно оплати житлово-комунальних послуг, а відповідачами у справі визначені особи, які дійсно мають відповідати за пред`явленими вимогами.
Пунктом 2 частини другої статті 10 Закону №2119-VIII визначено, що визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
При цьому у частині шостій статті 10 цього ж Закону зроблено застереження, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
Крім того, в абзаці 6 пункту 14 Правил №830 визначено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу).
Одним із аргументів позивача є те, що оскільки відповідачі, зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ч.3 ст.9 Закону №2189-VIII вони несуть солідарну відповідальність за надані ним житлово-комунальні послуги.
Суд погоджується з таким аргументом та зазначає, що дійсно всі відповідачі у справі є дієздатними та повнолітніми особами, які у встановленому порядку були зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в період, з яких була нарахована спірна заборгованість, а тому, з огляду на положення ч.3 ст.9 Закону №2189-VIII вони несуть солідарну відповідальність за надані ним житлово-комунальні послуги та мають відповідати за цим позовом.
При цьому суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що транзитні стояки в його квартрі ізольовані та перекриті, а опалення в місцях загального користування відсутні, оскільки відокремлення квартири від централізованого опалення не звільняє відповідачів від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.
У відповіді на відзив представник позивача зазначив інформацію про тарифи станом на 01 жовтня 2021 року та про зміни розрахунків, які відбулись з 01 листопада 2022 року у зв`язку із запровадженням нової Методики розподілу обсягів теплової енергії. Представник позивача надав приклад детального розрахунку сум до оплати за 1 місяць.
Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки відповідачі, як особи, які мешкають та зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язані відшкодувати позивачеві витрати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, враховуючи, що будь-якого аргументованого контррозрахунку на розрахунки позивача відповідачі не надали.
Таким чином, проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд приходить до висновку, що розрахунок, проведений позивачем - ДКП «Луцьктепло», є обґрунтованим, будь-яких сумнів щодо його недостовірності у суду не виникло.
В такому випадку позовні вимоги підлягають задоволенню.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. 
Керуючись ст.ст.12,77,81,141,247,259,263-268,280,354 ЦПК України, ст.ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 247,258, 259, 263, 265 ЦПК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», суд
У Х В А Л И В:
Позов Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.
Стягнути солідарно з боржників – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь стягувача - Державного комунального підприємства «Луцьктепло» суму заборгованості в розмірі – 14 591 (чотирнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто одну) гривню 25 коп. 
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн. судового збору, з кожного по 832 (вісімсот тридцять дві) гривні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Державне комунальне підприємство «Луцьктепло», код ЄДРПОУ 30391925, місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, 20;
Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 ; 
Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Відповідач 3: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
Відповідач 4: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повний текст рішення виготовлено 07.08.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області       Людмила ПРИСЯЖНЮК