Дата документу 08.09.2026 Справа № 334/8154/25

Запорізький Апеляційний суд

 
Єдиний унікальний №334/8154/25 Головуючий у 1- інстанції Брехідіна Ю.Ю.
Провадження № 22-ц/807/2019/26 Суддя-доповідач Мінгазов Р.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
08 вересня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Мінгазова Р.В.
суддів: Бредуна Д.С.,
Полякова О.З.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції,

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , в яком з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просили стягнути з відповідача на свою користьзаборгованість за кредитним договором №014/17-36/1948-31 від 01.07.2008, за період з 16.04.2017 по 01.03.2020 у загальному розмірі 20622,33 грн., який складається з 5120,37 грн. - три проценти річних від простроченої суми та 15501,86 грн. - інфляційні втрати, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог зазначило про те, що 01.07.2008 між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/17-36/1948-31, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 9855,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит у повному розмірі у строк до 01 липня 2012 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 13,80% річних.
28 травня 2012 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя ухвалено рішення у справі № 0814/2752/2012 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 82 944,05 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 829,94 грн., а всього 83 773,99 грн.
29 січня 2025 року між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-75, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за Кредитним договором №014/17-36/1948-31 від 01.07.2008.
29 січня 2025 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-75-1, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги за Кредитним договором№014/17-36/1948-31 від 01.07.2008.
26 травня 2025 року Дніпровським районним судом міста Запоріжжя постановлено ухвалу у справі № 0814/2752/2012, якою заяву представника ТОВ «Цикл Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача з АТ «Райффайзен Банк» на ТОВ «Цикл Фінанс» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа № 0814/2752/2012 виданого Ленінським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 82 944,05 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 829,94 грн., а всього 83 773,99 грн.
У зв`язку із тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «Цикл Фінанс» нараховано суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 16.04.2017 по 01.03.2020, які позивач просить стягнути.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2026 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції.
В апеляційному порядку вказане рішення оскаржив позивач ТОВ «Цикл Фінанс». Скарга мотивована тим, що судом не з`ясовано усіх обставин, що мають істотне значення для справи та не надано їм належну оцінку, у зв`язку із чим прийнято не обґрунтоване рішення.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову, оскільки не врахував, що заборгованість відповідача за кредитним договором залишається невиконаною, а отже грошове зобов`язання є простроченим. Наявність судового рішення про стягнення основної заборгованості не припиняє обов`язку боржника виконати грошове зобов`язання та не позбавляє кредитора права на застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України. Позивач обґрунтовано заявив вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки такі нарахування є способом захисту майнового права кредитора та компенсацією за прострочення виконання грошового зобов`язання. Невиконання боржником грошового зобов`язання має триваючий характер, тому право кредитора на звернення з вимогами за ст. 625 ЦК України зберігається до моменту фактичного виконання зобов`язання.
Крім цього, суд безпідставно поставив під сумнів той факт, що позивач не довів набуття права вимоги. Вказує, що ТОВ «Цикл Фінанс» набуло статусу кредитора у 2025 році, що не обмежує його право вимагати стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за попередній період прострочення, оскільки на момент укладання договору відступлення права вимоги первісному кредитору вже належало право на їх стягнення, та згідно ст. 514 ЦПК України це право в повному обсязі перейшло до нового кредитора, а не на підставі договору відступлення прав тощо.
Звертає увагу, що у даному випадку прострочене зобов`язання підтверджене рішенням суду, а відповідно є доведеним в повній мірі. Також позивачем належними доказами доведено правонаступництво на право вимоги.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що згідно з частиною 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом по справі встановлено, що 01 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/17-36/1948-31, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 9855,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит у повному розмірі у строк до 01 липня 2012 року та сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 13,80% річних.
28 травня 2012 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя ухвалено рішення у справі № 0814/2752/2012 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 82 944,05 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 829,94 гривень, а всього 83 773,99 гривень.
29 січня 2025 року між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-75, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» набуло права вимоги за Кредитним договором №014/17-36/1948-31.
29 січня 2025 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-75-1, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги за Кредитним договором №014/17-36/1948-31. 
26 травня 2025 року Дніпровським районним судом міста Запоріжжя постановлено ухвалу у справі № 0814/2752/2012, якою заяву представника ТОВ «Цикл Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено в повному обсязі. Замінено стягувача з АТ «Райффайзен Банк» на ТОВ «Цикл Фінанс» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа № 0814/2752/2012 виданого Ленінським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 82 944,05 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 829,94 гривень, а всього 83 773,99 гривень.
Постановою державного виконавця від 17.06.2025 року №49020833 виконавче провадження зі стягнення суми боргу за виконавчим листом №0814/2752 від 28.08.2012 з ОСОБА_1 завершене у зв`язку із повним фактичним виконанням на користь первісного кредитора АТ «Райффайзен Банк».
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством унормована можливість передачі прав дійсної вимоги, тобто такої, що існує на момент передачі, а також такої, що виникне в майбутньому. Проте, передача права вимоги, яке могло виникнути, але не виникло у минулому законодавством не передбачено. Попередні кредитори не скористались своїм правом на пред`явлення вимоги до боржника стосовно сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, відтак і не могли передати його за минулий період, коли обов`язку боржника сплатити суму боргу позивачу ще не існувало.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та правового висновку у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.
Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).
За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а тому відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.
Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема, нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Як убачається позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» обґрунтовані наявністю підстав для стягнення з ОСОБА_1 трьох відсотків річних за невиконання рішення суду за період з 16.04.2017 по 01.03.2020, тобто за період, коли позивач не набув право вимоги за укладеним кредитним договором, оскільки договір про відступлення прав вимоги укладено 29.01.2025.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що згідно умов Договорів відступлення прав вимоги № 114/2-75 від 29.01.2025 та № 114/2-75-1 від 29.01.2025 право вимоги – це право грошової вимоги Первісного кредитора до Боржників на Дату відступлення прав вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, штрафних санкцій, визначених Кредитними договорами та інших платежів, що підтверджуються документацією, тобто позивач набув право вимоги за кредитним договором, укладеним відповідачем з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», 29.01.2025 та не є особою, права якої порушені у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.
П. 2.1 Договору відступлення права вимоги №114/2-75 передбачає, що на умовах встановлених цим Договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України, Первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору Права Вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі Боржників (Портфель Заборгованності) (а.с. 13-15).
Отже позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини, якими позивач обґрунтовує наявність порушеного права.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
З врахуванням викладеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
У зв`язку з тим, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, відсутні підстави для відшкодування ТОВ «Цикл Фінанс» судових витрат по справі.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2026 року, у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:      Р.В. Мінгазов

Судді        Д.С. Бредун

О.З. Поляков