Справа № 473/1845/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

"28" серпня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого – судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В :

У квітні 2026 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказувало, що 03 вересня 2018 року банк уклав з відповідачкою кредитний договір б/н, відповідно до якого відкрив на користь останньої окремий рахунок з видачею кредитної картки та встановленням відновлювальної кредитної лінії з початково встановленим кредитним лімітом у розмірі 300 грн, який в подальшому збільшив до 44 000 грн (максимально встановлений розмір ліміту), а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 43,2 % річних. 
З 01 серпня 2020 року процентну ставку було зменшено до 42 % річних.
У разі порушення позичальницею умов кредитного договору в частині вчасного повернення кредиту проценти за користування кредитом підлягають до нарахування в подвійному розмірі від базової ставки.
Проте позичальниця умови договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 25 березня 2026 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 49 183,80 грн, в тому числі:
- заборгованість за кредитом – 39 170,50 грн; 
- заборгованість за простроченими процентами – 10 013,30 грн. 
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 в повному обсязі.
В судове засідання представниця позивача Меркулова В.В. не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. 
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача в окремому клопотанні не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. 
Зокрема, суд встановив, що 03 вересня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» уклало у письмовій формі з ОСОБА_2 (на час розгляду справи - Шевченко) кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили його умови. 
Договір складається із Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (підписаної позичальницею), за умовами якого банк зобов`язався відкрити на користь відповідачки окремий рахунок з видачею кредитної картки та встановленням відновлювальної кредитної лінії з кредитним лімітом, який визначається кредитодавцем, а відповідачка зобов`язалася вчасно повернути кредит.
Також 10 березня 2025 року сторони підписали оновлену Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №250310В1DT760847XRBVSUB, згідно якої банк зобов`язався надати ОСОБА_2 (Шевченко) строком на 12 місяців (з можливістю пролонгації) кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії шляхом встановлення кредитного ліміту (з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту), а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 42 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом (за винятком пільгового періоду нарахування відсотків та несанкціонованого овердрафту) та комісії за надання додаткових послуг.
У разі порушення позичальницею зобов`язання проценти підлягають до нарахування у подвійному розмірі. 
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. 
Суд встановив, що позичальниця умови договору належним чином не виконувала. 
Згідно наданого банком розрахунку, станом на 25 березня 2026 року заборгованість за кредитним договором становить 49 183,80 грн, в тому числі:
- заборгованість за кредитом – 39 170,50 грн; 
- заборгованість за простроченими процентами – 10 013,30 грн. 
Однак суд не в повній мірі погоджується з таким розрахунком у зв`язку з наступним.
З матеріалів справи вбачається, що протягом періоду кредитування позивач нараховував позичальниці проценти, частину яких погашав за рахунок включення цих сум до заборгованості за кредитом. 
Такі дії та нарахування банк мотивує тим, що це передбачено Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також підписаним відповідачкою паспортом споживчого кредиту. 
Аналізуючи вказані вимоги, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальниці про ознайомлення з ними, а підписана ОСОБА_1 . Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 03 вересня 2018 року (первісна заява) не містить умов щодо внесення плати за користування кредитом (процентів). 
У той же час, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у подібній справі за № 342/180/17 прийшла до наступних правових висновків (цитата): «Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах справи, не містить підпису ОСОБА_1 про ознайомлення та погодження з ними, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного сторонами 03 вересня 2018 року (у вигляді підписаної анкети-заяви). При цьому, сама Анкета-заява від 03 вересня 2018 року не містить умов щодо узгодження сторонами внесення плати за користування кредитом. 
Що стосується доводів позову про наявність підписаного позичальницею паспорту споживчого кредиту, який такі умови містить та, на думку позивача, є частиною кредитного договору, то слід зазначити наступне.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2023 року у справі № 393/126/20 висловлено правовий висновок про те, що паспорт споживчого кредиту не може вважатися частиною кредитного договору, а є лише інформацією, необхідною позичальнику для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. 
Про те, що наданий банком на підтвердження позовних вимог паспорт споживчого кредиту від 03 вересня 2018 року не є частиною укладеного з відповідачкою кредитного договору, зазначено і у тексті цього паспорта, а саме що зазначена у ньому інформація актуальна лише до 18 вересня 2018 року та що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. 
Отже, враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що сторони до 10 березня 2025 року (підписання оновленої заяви) узгоджували у письмовому вигляді плату за користування кредитом (проценти), а тому нарахування позивачем процентів до вказаної дати є безпідставним.
Лише з підписанням сторонами 10 березня 2025 року оновленої Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (якою фактично внесено зміни до первісного договору), у якій сторонами серед іншого було узгоджено плату за користування кредитом, у позивача виникло право на нарахування процентів у розмірі 42 % річних.
За такого, суд не погоджується з розміром нарахованої банком заборгованості.
Зокрема, як зазначено раніше, згідно розрахунку заборгованості та виписки з рахунку позичальниці, заборгованість за тілом кредиту станом на 25 березня 2026 року становить 39 170,50 грн.
При цьому, банк здійснював нарахування та подальше списання частини нарахованих процентів за користування кредитом шляхом їх включення до заборгованості за тілом кредиту, що призвело до штучного збільшення такої заборгованості. Хоча, як раніше встановлено судом, такі дії банку до 10 березня 2025 року суперечили умовам кредитного договору, який не передбачав умов щодо нарахування процентів. 
За період з 03 вересня 2018 року до 10 березня 2025 року за рахунок списання банком безпідставно нарахованих процентів за користування кредитом шляхом їх включення до заборгованості за тілом кредиту така заборгованість штучно збільшилася на 34 685,09 грн (4-та колонка розрахунку заборгованості).
Враховуючи те, що такі дії та нарахування банку не узгоджувалися з умовами кредитного договору, а тому проценти, безпідставно нараховані та зараховані до заборгованості за тілом кредиту, підлягають виключенню з такої заборгованості.
Враховуючи встановлені обставини, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 4 485,41 грн (39 170,50 грн (заборгованість за кредитом, що складається з тіла, процентів, нарахованих та списаних з включенням до тіла кредиту до 10 березня 2025 року) – 34 685,09 грн (проценти, нараховані та зараховані до заборгованості за кредитом до 10 березня 2025 року)).
Що стосується нарахованих банком (після 10 березня 2025 року) процентів у розмірі 10 013,30 грн, то вони підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача у повному обсязі, оскільки в цій частині банк діяв у відповідності до умов договору, арифметичні розрахунки процентів позичальницею не оспорені.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 14 498,71 грн, в тому числі:
- заборгованість за кредитом – 4 485,41 грн;
- заборгованість за процентами – 10 013,30 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також слід стягнути 784,88 грн судового збору. 
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково. 

Стягнути з  ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д; код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором б/н від 03 вересня 2018 року, що утворилася станом на 25 березня 2026 року, а саме: заборгованість за кредитом – 4 485 (чотири тисячі чотириста вісімдесят п?ять) гривень 41 копійка; заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом – 10 013 (десять тисяч тринадцять) гривень 30 копійок, а всього в загальному розмірі 14 498 (чотирнадцять тисяч чотириста дев?яносто вісім) гривень 71 копійку, а також в повернення 784 (сімсот вісімдесят чотири) гривні 88 копійок судового збору. 

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Суддя:  О.В. Вуїв