Справа № 357/18768/25
Провадження № 2/357/1178/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя – Цукуров В.П.,
секретар судового засідання – Чайка О.В.,
за участю представника відповідача – адвоката Лещенко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості –
В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.
Короткий зміст позовних вимог. 
У листопаді 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на ступні обставини.
ТОВ «Споживчий центр» та відповідач 02.11.2019 року уклали Кредитний договір (оферти) №02.11.2019-100002431.
Відповідачем електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 7000,00 грн., а отже акцептовано умови Договору.
Відповідно до умов кредитного договору №02.11.2019-100002431 від 02.11.2019 року, позичальнику надано кредит у розмірі 7000 грн., що підтверджується довідкою субконто (виписка), та електронним чеком про переказ коштів від 02.11.2019 року, із первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою у розмірі 28%. 
Сума кредиту 7000 грн. 00 коп. та проценти 1960 грн. 00 коп, що становить 28% в процентному значенні, сплачуються до 15.11.2019 включно. 
Згідно з п. 1.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Пунктом 1.2. встановлено, що кредит надається для використання Позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що Кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. 
Відповідно до п.1.3. Договору протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції Позичальником Кредитодавець надає Позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту - фінансовий кредит; строк, на який надається кредит, встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Кредитодавець надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності (п.2.1 Договору). 
Згідно з п. 2.3. Договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. Днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитора, а днем погашення Кредиту – день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитора. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитора, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку користування Кредитом (п. 2.4 Договору). 
Відповідно до п.п. «а» п. 4.1. Договору Позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в Договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора до дати, вказаній у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. 
У разі несплати кредиту та/або процентів у встановлені договором терміни/ строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів до Позичальника може бути застосований штраф згідно п.5.4. кредитного договору (п.7.1 Договору).
Між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № 290224-11 від 29.02.2024 року. 
Відповідно до п. 2.1 зазначеного Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та передає Первісному кредитору під відступлення Права вимоги грошові кошти за плату у порядку та строки встановлені цим Договором, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (Додається). 
Згідно з п. 3.1.3 зазначеного Договору факторингу, Сторони домовилися, що Право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру боржників у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору. Разом з правами вимоги Новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на моменту переходу цих прав. 
На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 02.11.2019 100002431 від 02.11.2019 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється відповідач. 
На підтвердження зазначеного позивачем надано витяг з реєстру прав вимог №1. 
У свою чергу Позивачем 29.02.2024 року на фінансовий номер телефону відповідача, а саме + 380972040442, було направлено СМС-повідомлення наступного змісту: «Укладено Договір факторингу №290224-11 від 29.02.2024 року. Проведено відступлення права вимоги за кредитним договором 02.11.2019-100002431 від 02.11.2019 року. Ваш новий кредитор ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР»: 43170298;01133; м. Київ; вул. Алмазова Генерала; буд.13; оф.601;0-800 20-33-20;Info@newcollector.com.ua; http://newcollector.com.ua/»; сплачувати необхідно в ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР». 
Отже, станом на дату подання даної позовної заяви позивач є єдиним та належним кредитором за кредитним договором № 02.11.2019-100002431 від 02.11.2019 року, укладеним між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та відповідачем.
Кредитором виконано свої зобов`язання за Договором у повному обсязі. 
У свою чергу позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 22.04.2025 року утворилася заборгованість у розмірі 12460,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 7000,00 грн. та за відсотками – 1 960,00 грн., а також штраф у розмірі 3500,00 грн. (який нараховано відповідно до п.5.4 Кредитного договору №02.11.2019-100002431 від 02.11.2019 року.
Щодо штрафу позивач додатково повідомляє, що у відповідності п. 5.4. Договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником грошових зобов`язань за Договором Кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом. У довідці субконто не відображено нарахування штрафу, проте дане нарахування підтверджується довідкою про заборгованість та здійснено у відповідності до умов Договору.
З врахуванням зазначеного вище, позивач звертається до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором №02.11.2019-100002431 від 02.11.2019 року в розмірі 12460,00 гривень, судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень.

Рух справи. Позиції сторін.
28.10.2025 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено провести її розгляд в змішаній формі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 21).
24.03.2026 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Зазначила, що до позовної заяви не долучене жодного документу яким фактично підтверджується укладання кредитного договору та перерахування коштів на рахунок відповідача, що є обов`язковою умовою для виникнення права вимоги та стягнення заборгованості кредиту. Крім того посилання позивача на документ FONDY як платіжний не підтверджує перерахування коштів саме Відповідачу. Звернула увагу суду на те, що позивач звернувся з позовною заявою на підставі документів якими підтверджується що звернення ОСОБА_1 до ТОВ «СПОЖИВЧИЙ КРЕДИТ» та підписання документів, ознайомлення з пропозицією кредитного договору, ознайомлення з вимогами законодавства (вказано у заявці), перерахування коштів відповідачу тривало 17 секунд. Це підтверджується зазначеним часом у документах: заявка-13:18:23, підтвердження-13:18:23, карточка субконто – кошти списані 13:18:40. Тобто надані документи позивачем вказують що кредитний договір технічно не міг бути укладеним, а тому будь-яких зобов`язань у відповідача не може виникнути. Окрім того відповідач з 16.05.2022 року проходить військову службу (а.с. 41-44).
30.03.2026 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній наголосив, що відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог, однак не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. Зауважив, що спірний кредитний договір було укладено у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Договір було укладено шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 02.11.2019 року; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 02.11.2019 100002431 від 02.11.2019 року; 3) надсилання відповідачем Підтвердження укладання кредитного договору (акцепту) кредитного договору №02.11.2019 100002431 (кредитної лінії) від 02.11.2019 року. Відтак, між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та відповідачем було укладено Кредитний договір №02.11.2019-100002431 від 02.11.2019 року у електронному вигляді шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. Відповідачем документи, що складають Кредитний договір підписувалися за допомогою одноразового ідентифікатора «9F124», який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Квитанція ТОВ «ФК «ЕЛАЄНС» сервісу інтернет еквайрингу Fondy №174828424 від 02.11.2019 року є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором, а саме: номер платіжного документа у платіжній системі, дані про дату платежу, яка співпадає з датою укладення Кредитного договору, дані про платіжну картку отримувача у формі маски картки – 5375-41ХХ-ХХХХ-ХХ30, дані про суму платежу, дані про відправника, які співпадають з даними Кредитодавця, містять призначення платежу, що відповідає номеру Кредитного договору. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки (а.с. 51-56).
12.05.2026 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких остання зазначила, що позивач є колекторською компанією якій фінансова компанія переуступила право вимоги на підставі укладеного між сторонами договору факторингу, тому він звернувся до суду із позовом. Позивач не надав суду належних доказів переходу йому права вимоги до відповідача за кредитним договором на який він посилається, не довів існування у позичальника заборгованості, як і не підтвердив самого факту перерахування кредитних коштів на належний відповідачу рахунок. Тобто позивачем не надані первинні документи які є належними та достовірними доказами дійсних правовідносин між ТОВ «СПОЖИВЧІЙ ЦЕНТР» та відповідачем. Наявність факту порушення або оспорювання прав та інтересів позивача покладається безпосередньо на позивача (а.с. 62-65).
01.07.2026 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів (а.с. 112).
01.07.2026 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заперечення, у яких остання зазначила, що до позовної заяви надається заявка, де міститься підпис одноразовим ідентифікатором (код смс-повідомлення). Але позивачем не надається будь який доказ направлення смс-повідомлення на номер телефону Відповідача чи на його електронну пошту. Взагалі відсутня інформація куди саме відповідачу було направлено смс-повідомлення. Крім цього графа «Ваша електронная подпись» взагалі без підпису, хоча відповідно інформації викладеній над цією графою підпис та введення коду із смс-повідомлення є одночасною вимогою укладання договору. Відсутність інформації у електронній формі щодо надсилання смс-повідомлення саме на номер телефону або електронну пошту відповідача, вказує на нецілісність доказів та їх послідовності яка підтверджує укладання кредитного договору. Позивачем не надане жодного документу яким підтверджується виконання вимог пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» де зазначено, що автентифікація - це електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних (а.с. 115-117).
У судові засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.8).
У судових засіданнях представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд у їх задоволенні відмовити у повному обсязі. Надала пояснення, аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву та запереченням. Зазначила, що у відповідача були зобов`язання перед ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», але їх усі він давно закрив.

2. Мотивувальна частина.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
ТОВ «Споживчий центр» та відповідач 02.11.2019 року уклали Кредитний договір (оферти) №02.11.2019-100002431 (а.с. 102-107).
Договір було укладено шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 02.11.2019 року; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 02.11.2019 100002431 від 02.11.2019 року; 3) надсилання відповідачем Підтвердження укладання кредитного договору (акцепту) кредитного договору №02.11.2019 100002431 (кредитної лінії) від 02.11.2019 року (а.с. 91, 92, 93-100, 101).
Відповідачем документи, що складають Кредитний договір підписувалися за допомогою одноразового ідентифікатора «9F124», який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останнім, як фінансовий.
Відповідно до умов кредитного договору №02.11.2019-100002431 від 02.11.2019 року, позичальнику надано кредит у розмірі 7000 грн., із первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою у розмірі 28%. 
Сума кредиту 7000 грн. 00 коп. та проценти 1960 грн. 00 коп, що становить 28% в процентному значенні, сплачуються до 15.11.2019 включно. 
Згідно з п. 1.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Пунктом 1.2. встановлено, що кредит надається для використання Позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що Кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. 
Відповідно до п.1.3. Договору протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції Позичальником Кредитодавець надає Позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту - фінансовий кредит; строк, на який надається кредит, встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Кредитодавець надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності (п.2.1 Договору). 
Згідно з п. 2.3. Договору надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. Днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитора, а днем погашення Кредиту – день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитора. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитора, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку користування Кредитом (п. 2.4 Договору). 
Відповідно до п.п. «а» п. 4.1. Договору Позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в Договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора до дати, вказаній у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. 
У разі несплати кредиту та/або процентів у встановлені договором терміни/ строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів до Позичальника може бути застосований штраф згідно п.5.4. кредитного договору (п.7.1 Договору).
Між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № 290224-11 від 29.02.2024 року. 
Відповідно до п. 2.1 зазначеного Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та передає Первісному кредитору під відступлення Права вимоги грошові кошти за плату у порядку та строки встановлені цим Договором, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (Додається). 
Згідно з п. 3.1.3 зазначеного Договору факторингу, Сторони домовилися, що Право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру боржників у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору. Разом з правами вимоги Новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на моменту переходу цих прав. 
На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 02.11.2019 100002431 від 02.11.2019 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється відповідач. 
На підтвердження зазначеного позивачем надано витяг з реєстру прав вимог №1.
Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується довідкою субконто (виписка), та електронним чеком про переказ коштів від 02.11.2019 року. Номер платіжного документа у платіжній системі, дані про дату платежу, яка співпадає з датою укладення Кредитного договору, дані про платіжну картку отримувача у формі маски картки – 5375-41ХХ-ХХХХ-ХХ30, дані про суму платежу, дані про відправника, які співпадають з даними Кредитодавця, містять призначення платежу, що відповідає номеру Кредитного договору (а.с. 108, 109).
Згідно з наявною у справі довідкою про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №02.11.2019 100002431 від 02.11.2019 року позивачем нараховано відповідачу заборгованість за вказаним кредитним договором за період з 02.11.2019 року по 29.10.2025 року (включно) у розмірі 12460,00 грн., що складається з: 
заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7000,00 грн., 
заборгованість за відсотками в розмірі 1960,00 грн.,
заборгованість за штрафом у розмірі 3500,00 грн.
Разом з цим, в указаній довідці за який період позивачем було нараховано відповідачу відсотки за користування кредитом в розмірі 1960,00 гривень. Враховуючи викладене у суду відсутні можливість встановити чи нараховано відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування. Також не вказано коли позивачем нараховано відповідачу заборгованість за штрафом у розмірі 3500,00 гривень. Натомість вказано загальну дату – 29.10.2025 року (а.с.91).
Відповідно до копії довідки військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2026 року №939/2/5/683/рв та копії військового квитка серії НОМЕР_2 від 16.05.2022 року відповідач перебуває на військовій службі за контрактом осіб сержантського і старшинського складу в військовій частині НОМЕР_1 з 08.02.2024 року (а.с. 48, 113, 114).

Норми матеріального та процесуального права України, якими керується суд.
Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17).
Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Висновки суду. 
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000,00 гривень.
Позиція суддів Верховного Суду з питання «письмової форми» є усталеною. Наприклад, у справі № 561/77/19 від 16.12.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 р. у справі № 127/33824/19.
Таким чином, електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в т.ч. електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму.
Також, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 року, проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Проаналізувавши зазначені постанови Верховного Суду, можна дійти висновку, що кредитодавець вправі надати доказ підписання договору, що міститься у іншому документі (ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»), навіть у разі відсутності відображення підпису в договорі. Такі дії є законними та свідчать про волевиявлення сторін на укладення договору, тож за таких обставин у суду немає підстав для визнання електронного кредитного договору недійсним.
Відповідно до вищенаведеного, обґрунтованим висновком є те, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти відповідно не перераховані відповідачу.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19.
Судом встановлено, та відповідачем не спростовано, що ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та відповідач 02.11.2019 року уклали Кредитний договір (оферти) №02.11.2019-100002431 (а.с. 102-107).
Договір було укладено шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 02.11.2019 року; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 02.11.2019 100002431 від 02.11.2019 року; 3) надсилання відповідачем Підтвердження укладання кредитного договору (акцепту) кредитного договору №02.11.2019 100002431 (кредитної лінії) від 02.11.2019 року (а.с. 91, 92, 93-100, 101).
Відповідачем документи, що складають Кредитний договір підписувалися за допомогою одноразового ідентифікатора «9F124», який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останнім, як фінансовий.
Відповідно до умов кредитного договору №02.11.2019-100002431 від 02.11.2019 року, позичальнику надано кредит у розмірі 7000 грн., із первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою у розмірі 28%.
Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується довідкою субконто (виписка), та електронним чеком про переказ коштів від 02.11.2019 року. Номер платіжного документа у платіжній системі, дані про дату платежу, яка співпадає з датою укладення Кредитного договору, дані про платіжну картку отримувача у формі маски картки – 5375-41ХХ-ХХХХ-ХХ30, дані про суму платежу, дані про відправника, які співпадають з даними Кредитодавця, містять призначення платежу, що відповідає номеру Кредитного договору (а.с. 108, 109).
Верховний Суд 23 жовтня 2019 року прийняв постанову (справа № 917/1307/18), якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.
Ураховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість представити суду виписку з свого рахунку (маска картки – НОМЕР_3 ) в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору.
Відтак, посилання у відзиві на позовну заяву на те, що позивач не надав доказів перерахування коштів відповідачу, не заслуговують на увагу та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Такі висновки суду узгоджуються із практикою розгляд даної категорії справ Київським апеляційним судом (наприклад – постанова від 19.08.2025 року по справі №357/8369/24).
Факт переходу від ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до позивача права вимоги за вказаним кредитним договором підтверджується Договором факторингу № 290224-11 від 29.02.2024 року та витягом з реєстру прав вимог №1.
Представником відповідача у судовому засідання було зазначено, що у відповідача були зобов`язання перед ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», але їх усі він давно закрив. Утім жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього надано до суду не було.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з повернення тіла кредиту в розмірі 7000,00 гривень є законним та обґрунтованими, а відтак і таким, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 1960,00 гривень та штрафу в розмірі 3500,00 гривень. 
Згідно з наявною у справі довідкою про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №02.11.2019 100002431 від 02.11.2019 року (а.с.91) позивачем нараховано відповідачу заборгованість за вказаним кредитним договором за період з 02.11.2019 року по 29.10.2025 року (включно) у розмірі 12460,00 грн., що складається з: 
заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7000,00 грн., 
заборгованість за відсотками в розмірі 1960,00 грн.,
заборгованість за штрафом у розмірі 3500,00 грн.
Разом з цим, в указаній довідці за який період позивачем було нараховано відповідачу відсотки за користування кредитом в розмірі 1960,00 гривень. Враховуючи викладене у суду відсутні можливість встановити чи нараховано відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування. 
Окрім цього, відповідно до копії довідки військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2026 року №939/2/5/683/рв та копії військового квитка серії НОМЕР_2 від 16.05.2022 року відповідач перебуває на військовій службі за контрактом осіб сержантського і старшинського складу в військовій частині НОМЕР_1 з 08.02.2024 року (а.с. 48, 113, 114).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у статті 14 пункт 15 викладено в такій редакції: «15. Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Також у довідці про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №02.11.2019 100002431 від 02.11.2019 року (а.с.91) не вказано коли позивачем нараховано відповідачу заборгованість за штрафом у розмірі 3500,00 гривень. Натомість вказано загальну дату – 29.10.2025 року.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
Відтак суд відхиляє позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 1960,00 гривень та штрафу, нарахованого кредитором за прострочення виконання договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у погоджені строки в розмірі 3500,00 гривень.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню. Із відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за Кредитним договором №02.11.2019-100002431 від 02.11.2019 року в розмірі 7000,00 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених сторонами позовних вимог, з урахуванням обраного ними способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів.

Судові витрати. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо судового збору.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з вказаним позовом Позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 гривень, які документально підтверджені (а.с. 11).
Позовні вимоги задоволено частково – на суму 7000,00 гривень, що становить 56,18% від розміру заявлених вимог.
Згідно з п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються особи учасники бойових дій. Відповідач є учасником бойових дій, а тому він має бути звільнений від сплати судового збору (а.с. 47).
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки відповідач є звільненим від сплати судових витрат на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а вимоги позивача задоволено частково, позивачу, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір у розмірі 1360,90 гривень (2422,40 гривень х 56,18%).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 гривень.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано наступні документи: Договору про надання правничої допомоги № 07/24 НК від 02.07.2024 року, Додаткової угоди № 17 про внесення змін до Договору про надання правничої допомоги № 07/24 НК від 02.07.2024 року, платіжної інструкції № 3720477871 від 05.11.2025 року, Звіту від 11.11.2025 року про виконану роботу згідно з Додатковою угоди №19 до Договору №07/24 НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 року, Додаткової угоди № 4. Згідно з указаними документами розмір гонорару, який сплачує клієнт адвокату, складає 6000,00 гривень.
Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позову на 56,18%, заявлені позивачем вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу в сумі 6000,00 гривень підлягають задоволенню частково - з відповідача на користь позивача необхідно стягнути такі витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у сумі 3370,80 гривень.

3. Резолютивна частина.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за Кредитним договором №02.11.2019-100002431 від 02.11.2019 року в розмірі 7000,00 гривень (сім тисяч гривень 00 копійок).
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3370,80 гривень (три тисячі триста сімдесят гривень 80 копійок).
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» суму судового збору у розмірі 1360,90 гривень (одна тисяча триста шістдесят гривень 90 копійок) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР», ЄДРПОУ 43170298, місцезнаходження: вулиця Алмазова Генерала, будинок 13, офіс 601, місто Київ, 01133. 
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 07.07.2026 року. 

Суддя 	В. П. Цукуров