Справа № 289/1343/26
Номер провадження 2/289/1359/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.09.2026 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Сіренко Н.С.,
за участі секретаря судового засідання Василенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за кредитним договором №98739820000 від 17.11.2022 в розмірі 31766,56 грн., судовий збір в розмірі 2662,40 та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.
Як на підставу позовних вимог позивач вказує, що 17.11.2022 між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 98739820000, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в сумі 35857,60 грн. на придбання товару та відкрито кредитну картку, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов Договору та Правил. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти, проте відповідач користуючись наданими йому кредитними коштами не виконав своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання на повернення кредиту, внаслідок чого станом на дату подання позову утворилась заборгованість в розмірі 31766,56 грн., з яких: 27463,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за процентами, 4302,96 грн. – заборгованість за комісією.
27.08.2024 між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу № 280, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які являлися боржниками АТ «УКРСИББАНК» за кредитними договорами, в тому числі до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №98739820000 від 17.11.2022. 
Ухвалою від 06.07.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, розгляд справи призначено на 24.08.2026 (а.с.37), проведення якого відкладено із-за неявки відповідача на 15.09.2026, про що повідомлено сторонам належним чином.
Таким чином відповідач повідомлялася у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання, в якому просить розглядати справу за його відсутності (а.с.47).
Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду ОСОБА_2 подала заяву, в якій позовні вимоги визнає частково, тільки в частині тіла кредиту, а також вважає суму правової допомоги необґрунтовано завищеною, вважає достатньою сумою 2000,00 грн. До заяви додала копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , якою підтверджується зміна прізвища відповідача з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », а також довідку про проходження служби в ЗСУ (а.с.60,61,62).
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та таке встановлено судом, 17.11.2022 між АТ «УКРСИББАНК» та  ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №98739820000 від 17.11.2022 (а.с.7 на звороті - 11).
Згідно п. 2.1.-2.2. договору Банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил.
Відповідно до розділу 3 Договору сума кредиту становить 35857,60 грн., кредит надається для особистих потреб, а саме на погашення суми заборгованості Позичальника за кредитом згідно договору №98120137000, позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів, відповідно до Графіку платежів (а.с.10-11), але в будь-якому випадку кредит має бути повернутий не пізніше 17.11.2025. Розмір ануїтетного платежу становить 997,00 грн. з моменту укладення договору до 18.09.2023, а з 19.09.2023 його розмір становить 1355,00 грн., ануїтет ний платіж повинен сплачуватися щомісячно до 17 числа; процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 0,00001% річних, а за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений договором термін процентна ставка встановлена в розмірі 7,00001% річних до всієї суми простроченого боргу.
Випискою за кредитним договором за період з 17.11.2022 по 27.08.2024 підтверджується, що ОСОБА_1 17.11.2022 видано кредит в розмірі 35857,60 грн., формувалася заборгованість згідно кредитної угоди 98739820000 та здійснювалися оплати на погашення кредиту, а також з 17.11.2023 нараховувались щомісячні комісії в сумі 358,58 грн. (а.с.11 на звороті - 16).
Із долученого розрахунку заборгованості за кредитним договором №98739820000 від 17.11.1022 загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 31766,56 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту – 27463,60 грн., заборгованість за комісією – 4302,96 грн. (а.с.14 на звороті).
Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач 17.11.2022 уклала із АТ «УКРСИББАНК» Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 98739820000, підписанням якого відповідач усвідомлено погодилася з викладеними в ньому умовами, включаючи строки кредитування, розмір кредиту, процентної ставки, порядок її нарахування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що відповідає принципу свободи договору з урахуванням рівності статусу сторін такого договору.
Отже наведені обставини укладання договору виконання кредитором обов`язку із надання грошових коштів у кредит, та невиконання відповідачем позичальником обов`язку із їх повернення та сплати відсотків, є встановленими судом й відповідачем не спростовані.
27.08.2024 між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу № 280, відповідно до умов якого кредитор АТ «УКРСИББАНК» відступило, а ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» приймає права вимоги до боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог з моменту підписання Акту приймання-передачі Права Вимоги, але не раніше сплати фактором суми фінансування у порядку, визначеному Договором (а.с.15-19).
За відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 280 від 27.08.2024 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» сплатило АТ «УКРСИББАНК» узгоджену в п. 3.1. договору суму згідно платіжної інструкції № 5449 від 27.08.2024 (а.с.19 на звороті), та заактовано передачу Реєстру Боржників від 27.08.2024 (а.с.19).
З витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 280 від 27.08.2024 вбачається, що під № 45 вказана ОСОБА_1 , номер договору 98739820000 від 17.11.2022, дата закінчення договору – 17.11.2025, сума виданого кредиту 35857,60 грн., сума заборгованості за яким складає 31766,56 грн., з яких: 27463,60 грн. - заборгованість за основним боргом; 4302,96 грн. – заборгованість за комісіями (а.с.18 на звороті).
18.06.2026 ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» направлено ОСОБА_1 досудову вимогу про необхідність погасити існуючу заборгованість по кредиту (а.с.20).
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У постанові від 18.10.2023 у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо).
Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця на підставі укладеного договору відступлення прав вимоги та реєстру боржників, а тому до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором 98739820000 від 17.11.2022, укладеним між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 .
Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що 21.06.2024 після реєстрації шлюбу прізвище дружини (відповідача по справі) змінено з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » (а.с.61).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», доказів, які б спростовували установлені судом обставини на підставі доказів наданих стороною позивача, відповідачем не надано та не спростовано розмір заборгованості, заявлений позивачем.
На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку, що ОСОБА_5 17.11.2022 отримала кредит, однак в порушення умов договору свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, право вимоги якої первісним кредитодавцем переуступлено відповідачу ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал».
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Водночас, вимоги позивача про стягнення заборгованості з комісії у розмірі 4302,96 грн. суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Із 3.11. договору про надання споживчого кредиту № 98739820000 від 17.11.2022 вбачається, що позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього Договору та Додатку №1 до Договору (а.с.9 на звороті), згідно якого передбачена щомісячна комісія за управління кредитом в розмірі 1% від суми наданого кредиту починаючи з 19.09.2023.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на дату укладення договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб, а згідно з ч. 2 ст. 8 цього ж Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 
При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує також оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 в справі № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 31.08. 2022 в справі № 202/5330/19, від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23, від 14.05.2025 у справі № 750/11580/21.
При цьому в кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику, та за які банк встановив щомісячну комісію за управління кредитом.
Без зазначення, в чому саме полягає надана банком послуга, вказана умова, на переконання суду, за своєю природою є несправедливою та дискримінаційною щодо споживача, являється невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Відтак, вимога в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 4302,96 грн. задоволенню не підлягає.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ст. 137 та ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Матеріали справи містять платіжну інструкцію № 40635 від 19.06.2026 (а.с.32), що підтверджує понесення позивачем судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 2662,40 грн. 
Також матеріали справи містять докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу : копію договору про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025, укладеного між АО «Апологет» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (а.с.23); копію Акту № 2233 від 08.06.2026 наданих послуг на суму 8000,00 грн. (а.с.23 на звороті) та детальний опис наданих послуг до Акту №2233 (а.с.24), ордер на надання правничої допомоги адвокат Усенко М.І. (а.с.24 на звороті).
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо, на її думку, є недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Матеріали справи містять докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу : копію договору про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025, укладеного між АО «Апологет» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (а.с.39); копію Акту №317 від 10.11.2025 наданих послуг по справі боржника ОСОБА_6 на суму 8000,00 грн. (а.с.39 на звороті) та детальний опис наданих послуг (а.с.40), ордер на надання правничої допомоги адвокат Усенко М.І. (а.с.40 на звороті).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У своїй заяві від 15.09.2026 (а.с.60) відповідач ОСОБА_7 заперечує щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, вважає заявлену суму 8000,00 грн. завищеною та необґрунтованою.
У постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 викладено висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
На переконання суду, з урахуванням складності та категорії справи (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсягу доказів, ціни позову, складання позовної заяви не потребувало від професійного адвоката значних зусиль та витрат часу. При цьому, суд бере також до уваги, що у провадженні адвокатського об`єднання перебувають аналогічні справи за позовами товариства до інших осіб, тобто процесуальні документи у таких справах є типовими.
У спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Послуги у виді участі в судових засіданнях адвокат фактично не надавав, представником було подано клопотання про розгляд справи без його участі.
Враховуючи викладене, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що справедливим та достатнім буде стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2301,76 грн. сплаченого судового збору (27463,60/31766,56 х 2662,40).
Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до  ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх, ЄДРПОУ 35234236) заборгованість за кредитним договором № 98739820000 від 17.11.2022 в розмірі 27463,60 грн. (двадцять сім тисяч чотириста шістдесят три грн. 60 коп.), а також судові витрати 2301,76 грн. (дві тисячі триста одна грн. 76 коп.) – сума сплаченого судового збору, та 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) – витрати на професійну правничу допомогу, а всього 31765,36 грн. (тридцять одна тисяча сімсот шістдесят п'ять грн. 36 коп.).
В іншій частині заявлених вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя  Наталія СІРЕНКО