| 441/1283/26 2/441/1065/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
/заочне/

19.08.2026 Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Перетятько О.В.,
за участі секретаря Сороки М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Городок Львівської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

представник ТОВ «Фінпром Маркет» Ткаченко Ю.О. звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 71226454 від 14 травня 2025 року та № 8993854 від 14 травня 2025 року в загальному розмірі 54 651 гривня 50 копійок, а також понесені у справі судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог покликається, що 14 травня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори № 71226454 від 14 травня 2025 року та № 8993854 від 14 травня 2025 року, які підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. Товариство виконало умови договору, надавши відповідачу фінансовий кредит і зокрема за кредитним договором № 71226454 від 14 травня 2025 року у розмірі 8 000 гривень 00 копійок строком на 30 днів (з 14 травня 2025 року по 12 червня 2025 року), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,275 % на день, з комісією за надання кредиту 15 % від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1 200 гривень 00 копійок. У разі порушення строків повернення кредиту договором передбачено нарахування 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування, а 12 червня 2025 року між сторонами укладено додаткову угоду до означеного договору № 15142666, умовою якої є пролонгація строку кредитування на 30 днів, тобто до 12 липня 2025 року; за кредитним договором № 8993854 від 14 травня 2025 року - у розмірі 7 000 гривень 00 копійок строком на 360 днів (з 14 травня 2025 року по 08 травня 2026 року), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,95 % на день, з комісією за надання кредиту 17,25 % від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1 207 гривень 50 копійок. У разі порушення строків повернення кредиту договором передбачено нарахування неустойки в розмірі 350 гривень 00 копійок за кожен день понадстрокового користування.
Кредитодавець виконав умови кредитних договорів № 71226454 від 14 травня 2025 року та № 8993854 від 14 травня 2025 року та надав відповідачу кредити шляхом перерахування грошових коштів на вказаний ним банківський картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконав, через що утворилась заборгованість на загальну суму 54 651 гривня 50 копійок і зокрема: за кредитним договором № 71226454 від 14 травня 2025 року у розмірі 8 000 гривень 00 копійок – заборгованість за основною сумою боргу, 2400 гривень 00 копійок – заборгованість за процентами, 1 200 гривень 00 копійок – комісія, 16 000 гривень 00 копійок – заборгованість за пенею/неустойкою; за кредитним договором № 8993854 від 14 травня 2025 року у розмірі 7 000 гривень 00 копійок - – заборгованість за основною сумою боргу, 6 051 гривня 50 копійок – заборгованість за процентами, 14 000 гривень 00 копійок – заборгованість за пенею/неустойкою.
16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 16/10/25, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами № 71226454 від 14 травня 2025 року та № 8993854 від 14 травня 2025 року перейшло до ТОВ «Фінпром Маркет». 
Всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконав своїх зобов`язань, не здійснив платежів для погашення існуючої заборгованості. Просила позов задовольнити.
Представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» адвокат Ткаченко Ю.О. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у тому числі в порядку статті 128 ЦПК України, через публікацію оголошення на веб-сайті «Судова влада України», причини неявки суду не повідомив.
На сайті «Судова влада України»: Городоцький районний суд Львівської області у розділі «громадянам», в якому є список справ, призначених до розгляду, було розміщено інформацію про час та дату усіх судових засідань у цій справі.
З огляду на те, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність в Городоцькому районному суді Львівської області справи за позовом ТОВ «Фінпром Маркет» до нього про стягнення заборгованості, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, за відсутності заперечень позивача, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України.
Відповідно до статті 128 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.
Згідно частини 1 статті 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу без участі сторін.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що 14 травня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено кредитні договори № 71226454 від 14 травня 2025 року та № 8993854 від 14 травня 2025 року, які підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. Товариство виконало умови договору, надавши відповідачу фінансовий кредит і зокрема за кредитним договором № 71226454 від 14 травня 2025 року у розмірі 8 000 гривень 00 копійок строком на 30 днів (з 14 травня 2025 року по 12 червня 2025 року), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,275 % на день, з комісією за надання кредиту 15 % від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1 200 гривень 00 копійок. У разі порушення строків повернення кредиту договором передбачено нарахування 4% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування, а 12 червня 2025 року між сторонами укладено додаткову угоду до означеного договору № 15142666, умовою якої є пролонгація строку кредитування на 30 днів, тобто до 12 липня 2025 року; за кредитним договором № 8993854 від 14 травня 2025 року - у розмірі 7 000 гривень 00 копійок строком на 360 днів (з 14 травня 2025 року по 08 травня 2026 року), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,95 % на день, з комісією за надання кредиту 17,25 % від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 1 207 гривень 50 копійок. У разі порушення строків повернення кредиту договором передбачено нарахування неустойки в розмірі 350 гривень 00 копійок за кожен день понадстрокового користування.
Кредитодавець виконав умови кредитних договорів № 71226454 від 14 травня 2025 року та № 8993854 від 14 травня 2025 року та надав відповідачу кредити шляхом перерахування грошових коштів на вказаний ним банківський картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконав, через що утворилась заборгованість на загальну суму 54 651 гривня 50 копійок.
16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 16/10/25, відповідно до умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами № 71226454 від 14 травня 2025 року та № 8993854 від 14 травня 2025 року перейшло до ТОВ «Фінпром Маркет». 
Згідно із розрахунком заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 71226454 від 14 травня 2025 року становить: 8 000 гривень 00 копійок – заборгованість за основною сумою боргу, 2400 гривень 00 копійок – заборгованість за процентами, 1 200 гривень 00 копійок – комісія, 16 000 гривень 00 копійок – заборгованість за пенею/неустойкою; за кредитним договором № 8993854 від 14 травня 2025 року: 7 000 гривень 00 копійок – заборгованість за основною сумою боргу, 6 051 гривня 50 копійок – заборгованість за процентами, 14 000 гривень 00 копійок – заборгованість за пенею/неустойкою.
Частинами 1-4 та пунктом 4 частини п`ятої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною третьою статті 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
В силу вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Як вбачається із матеріалів справи, кредитні договори № 71226454 від 14 травня 2025 року та № 8993854 від 14 травня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладені в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до частин першої і другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із статтею 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що без ознайомлення з правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Даний висновок відповідає змісту постанови Верховного Суду від 07 квітня 2021 року в справі № 623/2936/19.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення кредитного договору шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року в справі № 234/7159/20.
За таких підстав суд вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 14 травня 2025 року укладено електронні кредитні договори.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини першої статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитними договорами, належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Відповідач не спростував належними доказами наявність заборгованості перед позивачем, не довів факт виконання зобов`язань за кредитними договорами, зокрема по сплаті тіла кредиту та процентів.
Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, вважає, що позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 71226454 від 14 травня 2025 року в сумі 10 400 гривень 00 копійок з яких: 8 000 гривень 00 копійок – заборгованість за основною сумою боргу і 2400 гривень 00 копійок – заборгованість за процентами, та за кредитним договором № 8993854 від 14 травня 2025 року в сумі 13 051 гривня 50 копійок з яких: 7 000 гривень 00 копійок – заборгованість за основною сумою боргу і 6 051 гривня 50 копійок – заборгованість за процентами, а всього 23 451 гривня 50 копійок, підлягає задоволенню.
Підстав для стягнення з відповідача комісії за надання кредиту за кредитним договором № 71226454 від 14 травня 2025 року у розмірі 1 200 гривень 00 копійок суд не вбачає, з огляду на наступне.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати комісію за надання кредиту без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Так, кредитним договором № 71226454 від 14 травня 2025 року передбачено нарахування комісії за надання кредиту. Однак, встановивши в кредитному договорі сплату комісії, позивач не зазначив, які саме конкретні послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним та фактично є нарахуванням комісії за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором проценти.
Зазначене узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 16 серпня 2019 року справа № 595/290/17 та від 02 жовтня 2019 року справа № 311/682/16-ц.
Умова, зазначена у договорі, порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Ураховуючи наведене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 1200 гривень 00 копійок задоволенню не підлягають.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який на теперішній час продовжено і який діє по сьогоднішній день.
Відповідно до положень пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Пеня/неустойка у розмірі 16 000 гривень 00 копійок за кредитним договором № 71226454 від 14 травня 2025 року та у розмірі 14 000 гривень 00 копійок за кредитним договором № 8993854 від 14 травня 2025 року нарахована за період після 24 лютого 2022 року, тобто під час дії положень пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Крім цього, разом з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, представником позивача заявлено також вимогу про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 2 662 гривень 40 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500 гривень 00 копійок.
За положеннями частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин 1-3 статті 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно частин 4-6 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Із матеріалів справи убачається, що на підставі договору про надання правової допомоги № 25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року адвоката Ткаченко Ю.О., яка діє згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ПТ № 2099, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області № 6 від 03 квітня 2018 року, уповноважено здійснювати представництво та захист прав і законних інтересів ТОВ «Фінпром Маркет» у Городоцькому районному суді Львівської області.
За попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат на професійну правничу допомогу, зазначеним позивачем у позовній заяві, ТОВ «Фінпром Маркет» при поданні позовної заяви до суду очікувало понести 4 500 гривень 00 копійок судових витрат, пов`язаних із правовою допомогою.
Згідно витягу з акта № 5ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 21 жовтня 2025 року, розмір заявлених позивачем до стягнення витрат з відповідача складається з: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції, аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначній справі для формування позовної заяви - 500 гривень; судовий супровід у суді першої інстанції, підготовка/складання та направлення/подача однієї позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі, за необхідності інших заяв по суті справи, в електронній формі за посередництвом ЄСІТС - 4 000 гривень, що в сумі становить 4 500 гривень.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» 4 500 гривень 00 копійок витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу.
Відповідно до вимог статей 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також сплачений судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1 142 гривні 46 копійок.
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 280, 282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого на АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (код ЄДРПОУ: 43311346, місцезнаходження вулиця Садова, 31/33 у місті Ірпінь Київської області, 08205) заборгованість за кредитним договором № 71226454 від 14 травня 2025 року в сумі 10 400 (десять тисяч чотириста) гривень 00 копійок та за кредитним договором № 8993854 від 14 травня 2025 року в сумі 13 051 (тринадцять тисяч п`ятдесят одну) гривню 50 копійок а всього 23 451 (двадцять три тисячі чотириста п`ятдесят одну) гривню 50 копійок.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого на АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (код ЄДРПОУ: 43311346, місцезнаходження вулиця Садова, 31/33 у місті Ірпінь Київської області, 08205) 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу та 1 142 (одна тисяча сто сорок дві) гривні 46 копійок судового збору, а всього 5 642 (п`ять тисяч шістсот сорок дві) гривні 46 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяви про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя        Перетятько О.В.