Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
28 липня 2026 року № 520/32712/25 
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (майдан Свободи, буд.5, Держпром, 6 під, 1 поверх, м. Харків,61022, код ЄДРПОУ22630473) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:
- визнати протиправними дії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України в особі його голови Гладик Юрія Тарасовича, щодо надання не повної інформації на запит фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 05.12.2025р. № 005/П/12-2025 який було доставлено/вручено 06.12.2025р. на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати голову Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України ОСОБА_2 надати фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 інформацію та засвідчені належним чином копії розпорядчих та інших документів на його запит від 05.12.2025р. № 005/П/12-2025 який було доставлено/вручено 06.12.2025р. на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- стягнути з Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати. 
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що з метою встановлення правових підстав здійснення працівниками Східного міжобласного відділення АМКУ стосовно ФОП ОСОБА_1 заходів державного контролю та виявлених (встановлення) за їх наслідками фактів, відомості про які були визначені та зазначені у Вимозі, 05.12.2025 ФОП ОСОБА_1 звернувся до Східного міжобласного відділення АМКУ із запитом про надання публічної інформації (у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації») від 05.12.2025р. № 005/П/12-2025. Східним міжобласним відділення АМКУ надано не повну інформацію на запит, що свідчить про порушення прав ФОП ОСОБА_1 в отриманні інформації яка була встановлена та зафіксована стосовно нього працівниками Східного міжобласного відділення АМКУ за результатами проведених заходів. Такі діє Східного міжобласного відділення АМКУ не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, порушують норми процесуального та матеріального права, а тому ФОП ОСОБА_1 вимушений звернутися за захистом своїх прав в судовому порядку.
Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Крім того, зазначено, що запитувач інформації, на даному етапі здійснення заходів державного контролю (дослідження) щодо дотримання ФОП ОСОБА_3 законодавства про захист економічної конкуренції та під час наявності гіпотетичної можливості в подальшому прийняття Відділенням розпорядження про початок розгляду антимонопольної справи, за результатами його проведення, не матиме статусу сторони у справі, а отже, доступ до матеріалів останньої у позивача виникне тільки після її завершення, тобто, прийняття Адміністративною колегією відповідного Рішення. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке. 
19.11.2025 року ФОП ОСОБА_1 отримав від Східного міжобласного відділення АМКУ Вимогу про надання інформації від 19.11.2025р. №70-02/6968е, зміст якої містив інформацію про здійснення стосовно останнього працівниками Східного міжобласного відділення АМКУ заходів державного контролю та виявлення (встановлення) за їх наслідками певних фактів, відомості про які були визначені та зазначені у Вимозі.
З метою встановлення правових підстав здійснення працівниками Східного міжобласного відділення АМКУ стосовно ФОП ОСОБА_1 заходів державного контролю та виявлених (встановлення) за їх наслідками фактів, відомості про які були визначені та зазначені у Вимозі, 05.12.2025 ФОП ОСОБА_1 звернувся до Східного міжобласного відділення АМКУ із запитом про надання публічної інформації (у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації») від 05.12.2025р. № 005/П/12-2025.
В Запиті ФОП ОСОБА_1 просив Східне міжобласне відділення АМКУ надати наступну інформацію:
- підстави проведення Східним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України заходів державного контролю відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 із визначенням конкретних підпунктів, пунктів та статей норм процесуального права;
- ким саме, коли саме, за яких правових підстав із посиланням на норму чинного законодавства та яким процесуальним документом був встановлений та зафіксований факт того, що нежитлове приміщення розташоване на 1 поверсі №77, 79, 81, 82, 86 в житловому будинку літ. «А-25» за адресом: АДРЕСА_2 , на праві власності належить ОСОБА_1 , відомості про що зазначено у Вимозі від 19.11.2025 № 70-02/6968е За наявності надати копію процесуального документу та/або можливості ознайомитись з ним шляхом фотокопіювання;
- ким саме, коли саме, за яких правових підстав із посиланням на норму чинного законодавства та яким процесуальним документом був зафіксований факт того, що ФОП ОСОБА_1 надає в оренду нежитлове приміщення розташоване на 1 поверсі №77, 79, 81, 82, 86 в житловому будинку літ. «А-25» за адресом: АДРЕСА_2 , відомості про що зазначено у Вимозі від 19.11.2025 № 70- 02/6968е. За наявності надати копію процесуального документу та/або можливості ознайомитись з ним шляхом фотокопіювання;
- ким саме, коли саме, за яких правових підстав із посиланням на норму чинного законодавства та яким процесуальним документом був встановлений та зафіксований факт того, що ФОП ОСОБА_1 має відношення до розміщення на 1 поверсі фасаду будівлі за адресом: АДРЕСА_2 , вивіски з інформацією «AIMEE beauty clinic», відомості про що зазначено у Вимозі від № 70-02/6968е? За наявності надати копію процесуального документу та/або можливості ознайомитись з ним шляхом фотокопіювання.
На вказане звернення позивач отримав відповідь Східного міжобласного відділення АМКУ за №70-02/7463е від 12.11.2025р. в якій зазначено наступне.
На питання 1 Запиту зазначено, що Відділенням не здійснюються заходи державного контролю (дослідження) щодо дотримання безпосередньо ФОП ОСОБА_1 законодавства про захист економічної конкуренції.
На питання 2-5 Запиту повідомлено наступне.
Наразі Відділенням здійснюються заходи державного контролю (дослідження) щодо дотримання ФОП ОСОБА_3 законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема здійснюється всебічне, повне, об`єктивне та неупереджене з`ясування обставин щодо наявності та/або відсутності в діях ФОП ОСОБА_3 ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Станом на дату надання відповіді на цей Запит Відділенням не відкрито справи щодо наявності в діях ФОП ОСОБА_3 ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції та/або не здійснюється розгляд заяви (звернення).
Перелік відомостей, які містять службову інформацію Антимонопольного комітету України, затверджено розпорядженням Антимонопольного комітету України від 16.11.2011 № 687-р, із змінами (далі - Перелік відомостей).
Відповідно до пункту 1 Переліку відомостей, до нього, зокрема, належить інформація, яка міститься в документах, що становлять внутрішньовідомчу службову кореспонденцію та пов`язані з процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.
Оскільки, на момент підготовки відповіді на Запит остаточних рішень щодо наявності/відсутності в діях ФОП ОСОБА_3 ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції Відділенням не прийнято, документи та вся інформація, що стосується проведення заходів державного контролю (дослідження), є такою, що містить інформацію з обмеженим доступом, а саме, службову інформацію, яка не підлягає оприлюдненню до публічного обговорення та/або прийняття відповідного рішення.
Позивач вважає протиправними дії службових осіб Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо надання не повної інформації на запит фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 05.12.2025р. № 005/П/12-2025, а свої права порушеними, а тому звернувся за захистом своїх прав до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Частиною другою статті 6 Закону України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
За змістом частин першої, другої статті 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939- VI (далі - Закон №2939-VI).
Відповідно до ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з п.1, 3 ч.1 ст.3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом та максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Статтею 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Положенням п.1 ч.1 ст. 13 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч.4 ст. 13 Закону №2939-VI).
Статтею 14 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані:
1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;
2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;
3) вести облік запитів на інформацію;
4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;
5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;
6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно з ч.1-4 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.
Відповідно до частин 1, 4 статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно з ч.1 ст.22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Вказаний перелік підстав для відмови у задоволенні запиту на отримання інформації є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Статтею 23 Закону №2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що публічна інформація як вид інформації виокремлена з-поміж інших за такими ознаками: вона має бути відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях; вона отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; вона перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Відсутність якоїсь із цих ознак має означати, що така інформація не є публічною. При цьому означення публічна не звужено повною відкритістю, доступністю інформації. Створені в процесі діяльності суб`єкта владних повноважень документи можуть містити як відкриту інформацію, так і інформацію з обмеженим доступом, яка, однак, не втрачає у зв`язку із цим ознаки публічної. Обов`язок розпорядника інформації надати на запит інформацію, яка є в його володінні, презюмується.
Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VІ відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою. Тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, встановлених шляхом застосування трискладового тесту, передбаченого частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI.
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових, передбачених частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI, означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права в подібних відносинах викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 9901/510/18, від 30.01.2020 у справі № 806/1959/16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 9901/249/19.
Положеннями статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, в пункті 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).
Доведення дотримання вказаних критеріїв покладається на позивача - запитувача інформації. Особа, у розпорядженні якої знаходиться відповідна інформація та якій адресований запит на інформацію, має перевірити останній на предмет наявності в ньому відповідного обґрунтування.
З наведеного слідує висновок, що запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститься, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення.
Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", діяльність щодо виявлення, запобігання та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, проводиться Антимонопольним комітетом України, його органами та посадовими особами з додержанням процесуальних засад, визначених законодавчими актами України про захист економічної конкуренції.
У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єктів господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; здійснювати повноваження, передбачені Законом України "Про здійснення державних закупівель" та Законом України "Про публічні закупівлі"; здійснювати інші повноваження, передбачені законодавством про захист економічної конкуренції та Законом України "Про здійснення державних закупівель" та Законом України "Про публічні закупівлі".
Законодавчі акти України про захист економічної конкуренції не обмежують коло тих суб`єктів господарювання, у яких органом Антимонопольного комітету може бути витребувана інформація, лише тими особами, які беруть участь у справі.
Саме орган Антимонопольного комітету України визначає форму, спосіб та строк надання інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.
Законодавство про захист економічної конкуренції не наділяє суб`єкта господарювання правом на власний розсуд вирішувати питання щодо форми, способу та доцільності витребування органом Антимонопольного комітету України інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.
Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 915/827/18, від 04.07.2019 у справі № 910/13461/18, від 01.08.2019 у справі № 910/15697/18, від 07.08.2019 у справі № 910/13460/18, від 07.08.2019 у справі № 910/13472/18, від 26.09.2019 у справі № 910/12393/18.
Будь-яка інформація за унормуванням частини 2 статті 20 Закону України «Про інформацію» є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Згідно з абзацом одинадцятим пункту 3 розділу VІІ Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169-р)(зі змінами) (далі – Порядок розгляду заяв і справ) за результатами збирання та аналізу доказів у справі складається подання з попередніми висновками, що вноситься на розгляд органів Антимонопольного комітету України, яким підвідомча справа, разом із матеріалами справи.
Відповідно до пункту 2 розділу V Порядку розгляду заяв і справ особи, які беруть (брали) участь у справі, мають право, зокрема ознайомлюватися з матеріалами справи, знімати копії (фотокопії) з матеріалів справи та робити виписки (крім інформації з обмеженим доступом, а також інформації, визначеної відповідним державним уповноваженим / головою територіального відділення, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які беруть (брали) участь у справі, або перешкодити подальшому розгляду справи) після одержання копії подання з попередніми висновками у справі (витягу з нього відповідно до пункту 6 розділу VII Порядку розгляду заяв і справ).
Отже, навіть винесення розпорядження про почато розгляду справи не наділяє її сторони правом на ознайомлення з матеріалами, що увійшли в її склад до прийняття та направлення органами АМКУ подання з попередніми висновками.
Запитувач інформації, на даному етапі здійснення заходів державного контролю (дослідження) щодо дотримання ФОП ОСОБА_3 законодавства про захист економічної конкуренції та під час наявності гіпотетичної можливості в подальшому прийняття Відділенням розпорядження про початок розгляду антимонопольної справи, за результатами його проведення, не матиме статусу сторони у справі, а отже, доступ до матеріалів останньої у Позивача виникне тільки після її завершення, тобто, прийняття Адміністративною колегією відповідного Рішення.
Оскільки на момент підготовки відповіді на Запит остаточних рішень щодо наявності/відсутності в діях ФОП ОСОБА_3 ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції Відділенням не прийнято, документи та вся інформація, що стосується проведення заходів державного контролю (дослідження), є службовою інформацію, яка не підлягає оприлюдненню до публічного обговорення та/або прийняття відповідного рішення.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", №49684/99 від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.
З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що в даних правовідносинах відповідач діяв правомірно, отже підстави для задоволення позову відсутні.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст.14, 243-246, 258, 262, 293, 295, 297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов – залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Рубан В.В.