Справа № 713/1647/26 
Провадження №2-а/713/54/26 
РІШЕННЯ
іменем України

22.07.2026 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Кириляк А.Ю., за участі секретарів: Метейчук-Степан Л.Ю. Паучек Є.В., за участі представника позивача Токар А.П., представника відповідача Фуштей М.В. розглянувши у судовому засіданні в місті Вижниця адміністративний позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Токар Аліна Петрівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення ,-
УСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
В позові вказує, що 02 червня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову № 976 про притягнення Позивача ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 17 000 грн.
Надалі у зв`язку о нібито несплатою штрафу, Відповідачем направлено лист за №7876 від 30.10.2025 р. про примусове стягнення штрафу у подвійному розмір -34000 грн. з посиланням на ст.308 КупАП.
11 лютого 2026 року відкрито виконавче провадження ВП № 80222408 про стягнення позивача 34000 грн. штрафу, 3400 грн. виконавчого збору та 340 грн. Витрат.
27.05.2026 року постановою державного виконавця майно Боржника (автомобіль) оголошено в розшук.
Позивач вважає постанову № 976 від 02.06.2025 року незаконною та протиправною такою, що винесена з істотними порушеннями процедури та без належних доказів з наступних підстав.
Оскаржувану постанову № 976 було винесено Відповідачем без участі Позивача. Позивач не був присутній під час розгляду справи, копію постанови на місці не отримував, про що свідчить відсутній підпис Позивача про отримання Відповідач в порушення ст. 285 КУпАП не надіслав копію постанови за адресок проживання Позивача.
Про існування оскаржуваної постанови та повний текст постанови № 976 та листа № 7846 (про подвоєння штрафу) Позивач вперше дізнався 19.06.2026 р. під час особистого візиту до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де вперше й отримав копії документів на руки. 
Позивач отримав копію постанови 19.06.2026 року, у зв`язку з чим звернення до суду здійснено в межах встановленого строку. У разі якщо суд дійде висновку про його пропуск, строк підлягає поновленню як пропущений з поважних причин.
Посилається на те, що в оскаржуваній постанові № 976 відповідач кваліфікував дії Позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Разом з тим, постанова не містить належного обґрунтування правової кваліфікації та не розкриває, які саме обставини були покладені в основу застосування відповідної частини статті.
Таким чином, доводи Відповідача про нібито вчинення Позивачем порушення 23.05.2025 року з підстав неуточнення облікових даних протягом 60 днів з моменту оголошення мобілізації є необгрунтованими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм законодавства. Вказані обов`язки та строки їх виконання встановлюються виключно Законом України № 3633-ІХ від 11.04.2024 року, а не указами Президента України.
У зв`язку з цим посилання Відповідача на інший нормативно-правовий акт є юридично некоректним та не підтверджує наявності події адміністративного правопорушення станом на 23.05.2025 року.
Відповідачем докази (копія посвідчення водія та рапорт працівника поліції) підтверджують виключно факт встановлення особи Позивача та факт керування транспортним засобом і не містять відомостей, які підтверджують склад адміністративного правопорушення, щодо порушення Позивачем правил військового обліку чи мобілізаційного законодавства. Такі документи не підтверджують ані об`єктивної сторони інкримінованого адміністративного правопорушення, ані вини Позивача, а відтак не є належними та достатніми доказами у розумінні ст. 251 КУпАП.
Крім того, з тексту оскаржуваної постанови вбачається, що Відповідач посилається на результати звірки даних та відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що свідчить про використання ним інформаційних ресурсів державних реєстрів при формуванні висновків у справі.
Разом з тим у постанові відсутнє обґрунтування необхідності особистої участі Позивача у уточненні таких даних, а також не наведено мотивів, з яких наявна інформація в державних реєстрах була визнана недостатньою для виконання відповідних обов`язків без участі Позивача. За таких обставин з постанови не вбачається, яким чином ці відомості оцінювались при прийнятті рішення.
Окрім того, оскаржуваною постановою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. При цьому об`єктивно наявні матеріали справи не містять належного опису події правопорушення, конкретизації дій (бездіяльності) Позивача, часу, місця та способу його вчинення, що унеможливлює встановлення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.
Відповідно до вимог КУпАП, адміністративна відповідальність може наставати лише за умови доведення всіх елементів складу адміністративного правопорушення, зокрема події правопорушення, вини особи та причинного зв`язку між діянням і наслідками. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.
У даному випадку Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами ані події адміністративного правопорушення, ані об`єктивної сторони, ані вини Позивача, що відповідно до ст. 247 КУпАП виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Таким чином, оскаржувана постанова винесена без належного встановлення складу адміністративного правопорушення, є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Позивач з 17.09.2025 року офіційно виключений з військового обліку (що підтверджуються відміткою у військовому квитку та витягом з «Резерв+» від 27.09.2025 р.). Під час процедури виключення з обліку у вересні 2025 року Позивач особисто перебував у ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте Відповідачем приховав факт наявності червневого штрафу і жодних претензій не висував, позбавивши Позивача права на своєчасний захист.
Окрім відсутності належних та допустимих доказів події адміністративного правопорушення, матеріали справи також не містять відомостей, які б свідчили про наявність вини Позивача у формі умислу чи необережності, що є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення відповідно до ст. 9 КУпАП.
Навпаки, за поясненнями Позивача, його поведінка не була спрямована на ухилення від виконання обов`язків у сфері військового обліку та мобілізаційного законодавства, що додатково підтверджується його добросовісним ставленням до виконання загальногромадянських обов`язків, зокрема передачею транспортного засобу (мікроавтобуса) для використання у відповідних цілях.
Вказані обставини мають значення для оцінки суб`єктивної сторони правопорушення та свідчать про відсутність у діях Позивача будь-якого умислу на ухилення від виконання обов`язків у сфері військового обліку та мобілізаційного законодавства.
Просить поновити строк на звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № 976 від 02 червня 2025 року, як пропущений з поважних причин.
Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 976 від 02 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративне відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі .
Представник відповідача надав письмове заперечення в яких зазначає, що згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», розділ II Прикінцеві та перехідні положення, пункту 2, пп. 1, абзацу 3: громадяни України, які перебувають на військовому обліку(як стверджує сам позивач він перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 ), зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані. Тобто законодавець чітко визначає межі оновлення даних, а саме у період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року включно. З огляду на те що позивачем не надано жодних доказів того, що з його боку вживались будь які активні дії для звірки персональних даних у відповідний період вважаю, що в даному випадку присутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не намагався скористатись мобільним застосунком Резерв+, відвідати ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідний визначений законодавцем період.
Крім того вказує, що згідно відповідності до вимог пункту 5 статті 14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поважними причинами непроходження електронної ідентифікації (неуточнення своїх персональних даних) засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або неприбуття до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадян України чоловічої статі у період, визначений частиною третьою цієї статті, що підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, визнаються: хвороба громадянина України; перешкода стихійного характеру; проживання (перебування) на тимчасово окупованій території України або території України, де ведуться бойові дії; інші обставини, що позбавили його можливості пройти електронну ідентифікацію та уточнити свої персональні дані засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста або особисто прибути до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. В свою чергу Постановою № 976 від 02.06.2025 року чітко передбачено коли позивач зобов`язаний був оновити персональні дані та які саме відомості не були оновлені у відповідності до статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр військовозобов`язаних».
Посилався на те, що порушення вчинене під час дії особливого періоду, який безперервно триває з 17 березня 2014 року, слід вважати, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. На підтвердження викладених ним обставин та у відповідності до пункту 56 Постанови КМУ № 1487 було направлено звернення до органів національної поліції № Е1060984, адже у зв`язку з порушенням мобілізаційного законодавства та правил військового обліку надалі залишався не зрозумілим правовий статус військовозобов`язаного, тобто чи являється він особою підлягаючою мобілізації в особливий період чи навпаки як такий, що згідно статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Відповідно до Постанови КМУ № 1487 пункту 56 за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ та розвідувальних органів (яке має містити прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), дату народження, інші дані (за наявності), передбачені статтею 7 Закону України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, підставу (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку; порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), унікальний вихідний номер та кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи), надісланим у вигляді набору даних шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС, здійснює адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до найближчого районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ. У разі відсутності технічної можливості передачі даних такі звернення надсилаються в паперовій формі (додаток 20). 
До настання негативних наслідків у вигляді звернення до органів НПУ, позивач до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`являвся, право на відстрочку не реалізував, доказів протилежного не надає. Оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є позивач.
Інформаційно-комунікаційна взаємодія з іншими реєстрами та базами даних не дає змоги отримати персональні дані зазначені в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а отже примітка до положень статей 210, 2101 в даних правовідносинах не підлягає застосуванню. Крім того, копією протоколу підтверджується, що позивач був присутній при його складанні, йому були роз`яснені процесуальні права, а також повідомлено про час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом й відповідно даних щодо заявлення ним будь-яких клопотань з його боку відсутні. Більш того в поясненнях до протоколу позивачем не доведено поважність пропуску строку для оновлення персональних даних, а вказав: «Незнав, що треба оновити» в даному випадку незнання закону не звільняє від відповідальності. Таким чином, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки сама його незгода із встановленим правопорушенням не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
Просив у задоволенні позову– відмовити за безпідставністю . 
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги до не підлягають з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, в межах даної справи суду належить здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).
Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.
Судом встановлено, що 22 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 , офіцером ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 складено протокол за №1646 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП в якому вказано, що 22.05.2026 року о 18.30 год до ІНФОРМАЦІЯ_5 , працівниками поліції доставлений військовозобов`язаний ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також було встановлено, що ОСОБА_1 на період складання протоколу не уточнив військово-облікові дані протягом 60 днів відповідно до вимог Закону України №3633-ІХ від 11.04.2024 року. Крім того під розписку був повідомлений розгляд адміністративних матеріалів відносно нього у ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 09.00 год. 02.06.2026 року. Однак позивач так і не з`явився .
02.06.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 винесено постанову №976 від 02.06.2025 р., у якій визнано гр. ОСОБА_1 , винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягненні у виді штрафу розмірі 17 000 гривень.
У вищевказаній постанові вказано, що ОСОБА_1 23.05.2025 являючись військовозобов`язаним громадянином України, всупереч вимогам правил військового обліку. встановленими законодавством, порушив правила мобілізаційного законодавства, а саме: протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України не уточнив свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет військовозобов`язаного, або у територіальному центрі комплектування та соціально підтримки за місцем свого перебування або знаходження. Згідно ст.7 п.7, пп. 7, пп 17, пп. 17' , пп.34. ЗУ «Про єдиний державний реєстр призовників військовозобов`язаних та резервістів» до персональних даних належать відомості пре наявність права на відстрочку під час мобілізації, та відомості про результати медичних оглядів що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку, місце проживання та місце перебування, СБУ чи розвідувального органу України). Такі персональні дані можуть повідомлятися не частіше ніж один раз на сім днів через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного. резервіста та п.3 абз. 6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центр надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника. військовозобов`язаного, а також порушив підпункт 3.1, підпункт 3.2 глави 3 розділу II Наказу МОУ №402 від 14.08.2008, чим і порушив частину 3 статті 210 КУ про адміністративні правопорушення керуючись Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про оборону України», Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р.
Частиною першою статті 210-1 КпАП України встановлено, що адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Згідно ч.3 ст.210-1 КпАП України вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
Згідно абз.5 ч.1ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію`особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.
Законом України №2105-IX від 03.03.2022р. затвердженоУказ Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і на даний час.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Таким чином, відповідно до абз.7 ч.3 ст.22 Закону всі військовозобов`язані, окрім тих що відносяться до абзаців 2-6, зобов`язані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Частиною 10статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі ЗСУ, у запасі СБУ, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, окрім іншого: - уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (абзац 2); - виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством (абзац 6).
Частина 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`викладена в редакції Закону №3633-IX від 11.04.2024р., який набув чинності 18.05.2024 року.
Так, абзацом 4 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку`встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Вказаний обов`язок визначено також пунктом 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487.
Отже, зазначені норми законодавства передбачають три шляхи, якими громадяни України, які перебувають на території України, та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити свої персональні дані у період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 рік (включно), а саме:
шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання;
шляхом прибуття самостійно до центру надання адміністративних послуг;
через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Позивач надав витяг з Резерв + де вказано, що ним уточнено облікові дані тільки 27.09.2025 року та виключено з війського обліку у зв`язку з досягненням 60 річного віку.
Отже позивач , як громадянин України і військовозобов"язаний, мав обов`язок у період з 18 травня 2024 року по 16 липня 2024 року (включно) уточнити свої персональні дані.
Суд також бере до уваги, що відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, обов`язок з оновлення облікових даних є персональною відповідальністю військовозобов`язаного. Жодних підтверджень, що позивач звертався до ЦНАП, ТЦК чи оновив дані до 16.07.2024 року, матеріали справи не містять.
Проте, за матеріалами справи, у вказаний строк позивач свої персональні дані не уточнив, тобто позивач порушив правила військового обліку, а тому його притягнення до відповідальності в особливий період згідно з ч.3 ст.210-1 КУпАП є правомірним.
Також судом враховується, що згідно з приміткою до ст.210 КУпАП положення ст.ст.210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Суд, наголошує на тому, що вказана примітка не скасовує обов`язок позивача уточнити свої персональні дані у період з 18 травня 2024 року по 16 липня 2024 року та не є такою, що звільняє його від відповідальності за порушення цього обов`язку.
Таким чином жодних законних та обґрунтованих підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення судом не встановлено, оскільки факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення підтверджений належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 917/1307/18, розтлумачено сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.
Таким чином, суд приходить до висновку, що саме позиція та докази сторони відповідача є більш переконливими та об`єктивними для суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення відповідає вимогам КУпАП, винесена на підставі та в межах повноважень, наданих відповідачу, за наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а отже є законною. В зв`язку з цим в задоволенні позову слід відмовити.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягується.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 9, 73-79, 90, 121, 139, 241-246, 286 КАС України,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Токар Аліна Петрівна до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення ,- відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_7 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 . 
Суддя Антоніна КИРИЛЯК