ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2026 р. | Справа № 520/11594/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2026 року (ухвалене суддею Сліденко А.В.) по справі № 520/11594/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання протиправною відмови суб"єкта владних повноважень, спонукання суб"єкта владних повноважень до вчинення конкретного управлінського волевиявлення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ, нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень згідно з п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2026 р. залишено без задоволення адміністративний позов. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт вважає, що відповідач протиправно відмовив у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. №153.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розпочав безперервну військову службу 30.10.2019 р., коли був зарахований на штатну військову посаду в організаційній структурі Військової часини НОМЕР_2 за контрактом; у період 31.01.2020 р. - 13.05.2025 р. проходив військову службу на різних військових посадах у Військовій частині НОМЕР_1 . 
28.03.2023 р. позивачем укладено з Військовою частиною НОМЕР_1 контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки.
Наказом командира НОМЕР_3 реактивної артилерійської бригади №30-РС від 28.03.2023 р. ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом та присвоєно первинне військове звання сержантського і старшинського складу "молодший сержант". 
Згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2025 р. №146 виключений із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із вибуттям до нового місяця військової служби – Військової частини НОМЕР_4 . У період 16.05.2025 р. - 28.03.2026 р. проходив військову службу на штатній військовій посаді у Військовій частині НОМЕР_4 . 
Відповідно до складеної Військовою частиною НОМЕР_1 довідки від 13.04.2026 р. №1555 позивач брав участь в антитерористичній операції у проміжки часу 05.06.2020 р.-21.08.2020 р., 07.09.2020 р.-05.03.2021 р., 17.03.2021 р.-13.07.2021 р., 02.08.2021 р.-03.09.2021 р. та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України у проміжки часу 24.02.2022 р. - 30.07.2022 р., 22.08.2022 р. - 31.12.2022 р., 21.10.2023 р., 18.03.2024 р.
Відповідно до складеної Військовою частиною НОМЕР_1 довідки від 18.05.2026 р. №1634 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України у проміжки часу 24.02.2022 р. - 30.07.2022 р., 22.08.2022 р. - 31.12.2022 р.
09.04.2026 р. позивач подав до Військової частини НОМЕР_1 звернення з приводу виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. №153.
За результатами розгляду вищевикладеного звернення 17.04.2026 р. Військова частина НОМЕР_1 листом №632 відмовила позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди, оскільки відсутністю підстав для призначення одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000 грн. в порядку постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. №153, так як позивача прийнято на військову службу за укладеним з Військовою частиною НОМЕР_2 контрактом у 2020 році, а не під час воєнного стану з 24.02.2022 р.
Позивач вважає протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у виплаті йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. № 153, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом. 
Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не набув права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153, у зв`язку із відсутністю документального підтвердження особистої та безпосередньої участі саме у бойових діях, з урахуванням специфіки функціонування Військової частини НОМЕР_1 , понад 6 місяців у сукупності та у зв`язку із прийняттям на військову службу 30.10.2019 р., тобто до запровадження воєнного стану – 24.02.2022 р. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває на дату розгляду даної справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в подальшому - Закон 2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону 2232-ХІІ, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з ч. 9 ст. 1 Закону 2232-ХІІ, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Частиною 6 статті 2 Закону України № 2232-ХІІ визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Згідно з ч. 14 ст. 2 Закону України № 2232-ХІІ, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону 2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (в подальшому - Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (в подальшому - Постанова № 153) та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (в подальшому - Порядок).
У пункті 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до п. 4 Постанови №153, громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень; військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених); військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі; військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Аналіз положень п. 4 Постанови №153 вказує, що на одержання одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн. гривень за тривалість проходження служби в бойових умовах мають право військовослужбовці за наявності одночасно таких умов, а саме: вік призову на військову службу до 25 років; бути особою рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення; бути прийнятим або призваним на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. за № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р. за №2102-IX, до набрання чинності цією постановою - 13.02.2025 у віці до 25 років; проходити військову службу; брати безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (надалі по тексту також - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності вказаною постановою - 13.02.2025, або строком менше шести місяців із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених), або менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни; відсутності притягнення до відповідальності два або більше разів за сукупністю дисциплінарних стягнень строку дії яких не закінчився.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що метою прийняття Постанови №153 є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Мотивом визначених заходів є саме залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом, що реалізується шляхом створення додаткових фінансових стимулів та забезпечення відповідного матеріального підґрунтя для підвищення престижу служби. При цьому, йдеться про застосування механізмів, спрямованих на формування належної мотивації для потенційних військовослужбовців у віці до 25 років.
Судовим розглядом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.10.2019 р. по 30.01.2020 р. призваний на військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , з 31.01.2020 р. по 13.05.2025 р. проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , з 14.05.2025 р. по 28.03.2026 р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_5 . 
З 28.03.2023 р. позивач уклав контракт з Міністерством оборони України на проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки та був прийнятий на військову службу за контрактом, тобто під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 р. № 64.
На момент проходження військової служби за контрактом позивачу було 23 роки, тобто позивач не досяг віку 25 років.
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на різних посадах, а саме: на посаді водія – електрика апаратного взводу зв`язку роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2020 р. №28; на посаді старшого механіка – водія 2 обслуги реактивного артилерійського взводу 5 реактивної артилерійської батареї 2 реактивного артилерійського дивізіону згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2020 р. №91; на посаді старшого механіка – водія 3 обслуги реактивного артилерійського взводу 7 реактивної артилерійської батареї 3 реактивного артилерійського дивізіону згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2020 р. №282; на посаді старшого механіка – водія 2 обслуги реактивного артилерійського взводу 11 реактивної артилерійської батареї 4 реактивного артилерійського дивізіону згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2022 р. №18; на посаді начальника 1 обслуги 1 реактивного артилерійського взводу 11 реактивної артилерійської батареї 4 реактивного артилерійського дивізіону згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 від 18.05.2023 р. №151; на посаді командира 2 відділення корегування артилерійського вогню взводу корегування артилерійського вогню батареї управління та артилерійської розвідки згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2025 р.; на посаді командира відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними літальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби роти радіоелектронної боротьби згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2025 р.№79.
Відповідно до складеної Військовою частиною НОМЕР_1 довідки від 13.04.2026 р. №1555 позивач брав участь в антитерористичній операції у проміжки часу 05.06.2020 р. - 21.08.2020 р., 07.09.2020 р. - 05.03.2021 р., 17.03.2021 р. - 13.07.2021 р., 02.08.2021 р. - 03.09.2021 р. та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України у проміжки часу 24.02.2022р. - 30.07.2022 р., 22.08.2022 р. - 31.12.2022 р., 21.10.2023 р., 18.03.2024 р.
Відповідно до складеної Військовою частиною НОМЕР_1 довідки від 18.05.2026 р. №1634 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України у проміжки часу 24.02.2022 р. - 30.07.2022 р., 22.08.2022 р. - 31.12.2022 р. У цій довідці як підстави її видачі зазначені журнали бойових дій 4 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 визнаний учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 .
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 р. №942 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. №153", яка набула чинності 07.08.2025 р., внесені зміни до Постанови №153, зокрема, пункт 4 доповнений абзацами такого змісту: «виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу».
Зважаючи на внесені Постановою №942 зміни до Постанови №153, суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавець у такий спосіб усунув прогалини цього нормативного акту щодо права на виплату одноразової грошової винагороди у разі укладення контракту військовослужбовцями, які проходили строкову військову службу.
Оскільки, на переконання суду, тлумачення приписів Постанови № 153 в інший спосіб суперечило б меті її прийняття, яка полягає у підвищенні мотивації окремих категорій громадян України до проходження військової служби у Збройних Силах України в умовах воєнного стану, та фактично створювало б передумови для нерівного ставлення до відповідних категорій осіб, що могло б мати ознаки дискримінації, тому суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи відповідача про відмову у виплаті одноразової грошової винагороди з тих підстав, що позивач до укладання контракту проходив військову службу.
Крім того, Постанова №153 не містить жодних застережень чи обмежень щодо необхідності підписання контракту саме вперше, за умови дотримання інших передбачених Постановою умов.
Норми вказаної Постанови не містять положень, які б встановлювали обмеження щодо: повторного укладення контракту; врахування чи впливу попереднього проходження військової служби за контрактом на право особи на отримання одноразової грошової винагороди.
Право на отримання зазначеної виплати виникає у військовослужбовця з моменту виконання, встановлених Постановою № 153, сукупності умов (зокрема, прийняття на військову службу під час дії воєнного стану, проходження військової служби у визначений період, безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях протягом встановленого строку, відсутність дисциплінарних та інших правопорушень).
Більше того, тлумачення п. 4 Постанови №153 у вузькому значені, тобто лише відносно осіб, які вперше були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, буде дискримінаційним відносно осіб, котрі станом на 24 лютого 2022 року вже перебували на військовій службі та у подальшому уклали контракт на проходження військової служби.
Довільне трактування норм Постанови №153, суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 Конституції України, та загальновизнаному правилу, що правові норми мають застосовуватися виключно у межах, передбачених їх змістом, без довільного розширення чи звуження їхньої дії. Будь-яке інше тлумачення, яке фактично позбавляє особу права, гарантованого державою, є неправомірним і порушує баланс між інтересами держави та правами громадянина.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що у разі неоднозначності правової норми перевага надається тлумаченню, яке забезпечує більш повну реалізацію прав особи. Це узгоджується з положеннями статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Статтями 1 та 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Постановою Верховного Суду від 10.01.2024 р. в справі №240/4894/23 Верховний Суд сформував правовий висновок, де наголосив, що принцип тлумачення закону на користь особи не передбачає ігнорування закону, але вказує на те, що в спірних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію закону, яка максимально захищає права та інтереси саме особи "у вагомих сумнівах - на користь людини".
Із врахуванням вищевикладеного, а також беручи до уваги, що позивач був прийнятий на військову службу за контрактом під час дії воєнного стану у віці до 25 років, проходив військову службу та брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 підпадає під положення постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 р.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах, відповілно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025р. №153, призначається виключно для оплати часу військової служби під час особистої та безпосередньої участі військовослужбовця саме у бойових діях, а не у заходах, так як зі змісту листа військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2026 р. №632 вбачається, що відповідач відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн., у зв`язку з укладенням контракту про проходження військової служби до введення воєнного стану, а не після 24.02.2022 року.
Водночас Відповідач не ставить під сумнів ані факт проходження позивачем військової служби в бойових умовах, ані його безпосередню участь у бойових діях що, навпаки, підтверджується довідкою від 13.04.2026 р. №1555, виданою відповідачем.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що саме до повноважень відповідача віднесено подання висновку щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової винагороди, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні грошової винагороди, та обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною відмови Військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути звернення від 09.04.2026 р. про виплату одноразової грошової винагороди, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. № 153, з урахуванням висновків суду. 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2026 р., та ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме: визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення від 09.04.2026 р. про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, з урахуванням висновків суду; в іншій частині позову відмовити. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2026 по справі № 520/11594/26 скасувати. 
Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути звернення від 09.04.2026 р. про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позову відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя | | О.В. Присяжнюк
Судді | | О.А. Спаскін   Л.В. Любчич