П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1973/26
Провадження № 3/348/437/26

20 липня 2026 року м. Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Бурдун Т.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності стосовно 
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживаю за адресою: АДРЕСА_1 , який працює оператором НГВУ «Надвірнанафтогаз», на якого протягом року не накладали адміністративне стягнення,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП-,

в с т а н о в и в:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 739392 від 06.07.2026 року, ОСОБА_1 ухилився від виконання батьківських обов`язків та нагляду за своїм малолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній, керуючи електричним самокатом, допустив зіткнення з легковим автомобілем, у результаті чого пасажир самокату отримав тілесні ушкодження, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 184 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що свої батьківські обов`язки виконує належним чином. Жодних зауважень до поведінки сина ні вдома, ні в навчальному закладі не було. Син обізнаний з Правилами дорожнього руху, йому постійно про це нагадується, додатково проведена виховна бесіда. Зауважив, що при перегляді відео з камер відео спостереження вбачається, що водій легкового автомобіля не ввімкнув покажчик повороту, коли почав маневр. 
Неповнолітній ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він їхав на електроскутері разом з товаришем, попереду їхав легковий автомобіль, рухався дуже повільно. Він вирішив його обігнати, коли порівнявся з автомобілем, то водій почав повертати наліво, при цьому не ввімкнув покажчика повороту.
Дослідивши докази, які надані суду у справі про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , суд приходить до таких висновків.
Стаття 7 КУпАП зазначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи витребувано необхідні додаткові матеріали, тощо
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчиненню адміністративний правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
У відповідності до вимог статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП в цілому є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.
Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.
Разом з тим, в протоколі про адміністративне правопорушення, не зазначено яким саме чином ОСОБА_1 не виконує свої батьківські обов`язки, не зазначено в чому саме проявилося таке неналежне їх виконання, які саме обов`язки не були ним виконані, яким законодавством передбачене їх виконання і чим конкретно це підтверджено.
Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст. 150 СК України.
Притягнення до відповідальності за ст. 184 КУпАП не може ґрунтуватися на одному лише факті конфліктної поведінки дитини. Для цього оцінюється сукупність обставин, зокрема характер і системність дій батьків, умови виховання дитини, наявність або відсутність належного контролю з боку батьків, а також конкретні докази, які підтверджують саме ухилення від виконання батьківських обов`язків і причинний зв`язок між вихованням та поведінкою неповнолітнього.
Згідно зі статтею 2 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. При цьому стаття 17 зазначеного Закону визначає, що національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.
У контексті рішення ЄСПЛ "Надточій проти України" (рішення від 15.05.2008, заява №7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого. У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує на тому, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Разом з тим, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.
Конституційний Суд України в своєму рішення від 22 грудня 2010 року по справі №23-рп/2010 вказав на те, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріплених в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.
Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.
Згідно вимог ст. 255 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.
Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (п. 77 рішення у справі "Барбера, Мессеге і Хабар до проти Іспанії від 06 грудня 1988 року, п. 97 рішення у справі "Яношевич проти Швеції" від 23 липня 2002 року).
Водночас, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини", п. 282). Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання.
Заразом, у рішенні від 21 липня 2011 року у справі "Коробов проти України", ЄСПЛ висловив свою позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних висновків - презумпції факту. Тобто таких, які не залишають місця сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Для притягнення особи до відповідальності за ч. 3 ст. 184 КУпАП необхідно довести саме ухилення батьків від виконання обов`язків щодо виховання дитини, а не лише сам факт події за участі неповнолітнього. Тому, сам по собі факт можливого вчинення дитиною правопорушення не може автоматично свідчити про наявність у діях батька складу адміністративного правопорушення.
Для встановлення вини особи є доведення саме ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні закону.
Склад адміністративного правопорушення має бути підтверджений сукупністю належних, допустимих і достатніх доказів, які підтверджують наявність усіх його елементів. Натомість надані матеріали не містять беззаперечних даних про систематичне невиконання матір`ю обов`язків.
Для притягнення до відповідальності необхідно довести причинний зв`язок між поведінкою дитини та конкретними діями або бездіяльністю батьків, а також встановити, що батьки мали реальну можливість запобігти такій поведінці, але не вжили необхідних заходів.
Адміністративна відповідальність батьків не може ґрунтуватися на формальних або ситуативних фактах поведінки дитини. Вирішальне значення має встановлення саме бездіяльності або систематично ухилення від виконання батьківських обов`язків, визначених законом.
Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні дій, передбачених диспозицією ч. 3 ст. 184 КУпАП, нічим не доведена.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, оскільки як вбачається з матеріалів справи, будь-які дані, які б свідчили про вчинення інкримінованих йому дій, відсутні, і при розгляді в судовому засіданні не встановлено.
Суд не має права/повноважень самостійно редагувати фабулу протоколу чи відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. І, це порушує принцип рівності сторін та безсторонності суду.
Будь-які сумніви щодо доведеності вини особи, відповідно до статті 62 Конституції України, тлумачаться на її користь.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутні подія і склад адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, через що провадження підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя, -
п о с т а н о в и в :
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.
Повний текст постанови складено 24.07.2026.

Суддя           Т.А.Бурдун