КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 361/2714/24 Головуючий у суді першої інстанції - Гізатуліна Н.М.
Номер провадження № 22-ц/824/10462/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником Зачепіло Зоряною Ярославівною , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гізатуліної Н.М., у місті Бровари, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
У березні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», Кредитодавець) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути із останнього на їх користь заборгованості за Кредитним договором № 1135-3051 у розмірі 54 550 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12 000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 42 550 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 02 січня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1135-3051 (далі - Кредитний договір).
Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 12 000 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 18 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день.
Кредитодавець, через партнера Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний ним в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів через систему платежів LiqPay, чим виконав свої зобов`язання за Кредитним договором своєчасно та в повному обсязі.
У свою чергу ОСОБА_1 порушив умови Кредитного договору, кредит не повернув, не виконав у повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед Кредитодавцем, навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами цього договору.
Станом на 26 лютого 2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 112 390 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 12 000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 100 390 грн.
Проте, Кредитодавець прийняв рішення про застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у сумі 57 840 грн за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором у розмірі 54 550 грн.
Оскільки ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у добровільному порядку, позивач просив вирішити вказаний спір у судовому порядку стягнувши заборгованість за кредитним договором за рішенням суду та покласти на відповідача понесені ними судові витрати, які пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2025 року позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором від 02 січня 2023 року № 1135-3051 у розмірі 54 550 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 42 550 грн, та понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 гривні 40 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , адвокат Зачепіло З.Я. просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким позов ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відмовити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що звертаючись до суду із вказаним позовом позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № № 1135-3051 від 02.01.2023 року у розмірі 54 550 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом- 12 000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами- 42 550 грн. Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.
Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованим, а позовні вимоги - недоведені.
Надані позивачем розрахунок заборгованості за кредитами, підготовлені робітниками організації - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.
Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.
Крім того представник апелянта зазначає, що відповідно до змісту позовної заяви ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 1135-3051 від 02.01.2023 року в розмірі 54 550 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 12 000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 42 550 грн.
Також апелянт, посилаючись на положення ч. 3 ст. 549 ЦК України, п.2, ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначила, що розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, а тому мотивуючи свої доводи тим, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін тому вважала вимоги позивача у цій частині не законними. 
Встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування" та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу.
03 червня 2026 року на адресу апеляційного суду від позивача у справі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У зазначеному відзиві позивач у справі вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Так, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги поданої представником відповідача у справі, представник позивача у відзиві зазначає, що кредитний договір №1135-3051 від 02.01.2023 р. був укладений між сторонами вказаної справи у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». На підтвердження укладання кредитного договору № 1135-3051 від 02.01.2023 року Відповідачем з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було надано до суду електронний доказ (роздруківка тексту кредитного договору), підписаний одноразовим ідентифікатором «А6421». Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.
На підтвердження виконання позивачем у справі взятих на себе зобов`язань та перерахування Відповідачу коштів, до суду надано Довідку про перерахування суми кредиту №1135-3051 від 02.01.2023 року, а також лист (довідка) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LIQРау та довідка про перерахування суми кредиту № 1135-3051 від 02.01.2023 р., які підтверджують перерахування грошових коштів ОСОБА_1 .
Також позивач звертав увагу суду, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір № 4010 від 02.12.2019 р. про надання послуг в системі LIQРау від 02 грудня 2019 року) видав Відповідачу кредитні кошти у розмірі 12 000,00 грн., на картковий рахунок вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LIQРау на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 р. на карту отримувача (Відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі. А відповідач у справі отримавши у своє розпорядження вище вказані кошти не виконав взяті на себе зобов`язання в частині повернення отриманої позики та сплати відсотків за їх користування, тому на їх думку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення вказаних коштів у судовому порядку. 
Заперечуючи проти доводів апелянта в частині неправомірності нарахування відсотків, представник позивача зазначає, що укладаючи вказаний кредитний договір сторони погодили умови нарахування та сплати позичальником відсотків за користування кредитом. Зокрема, відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 12 000,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 18 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день.
Згідно до п. 4.4. кредитного договору № 1135-3051 від 02.01.2023 р. - Базовий період складає 18 календарних днів. Пунктом 1.1. кредитного Договору передбачено, що Базовий період сплати відсотків - проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом. Кількість днів у Базовому періоді вказана у розділі 4 цього Договору і визначена Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання Кредиту через веб-сайт Кредитодавця.
Відповідно до п 4.8. кредитного договору №1135-3051 від 02.01.2023 р. - Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі - Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 29.10.2023 року. Строк Договору є рівним Строку кредитування. В частині виконання зобов`язань Договір діє до повного та належного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором. Продовження Строку кредитування в односторонньому порядку Кредитодавцем або Позичальником не допускається. Подовження Строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою Сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань Позичальника.
Звертає увагу суду, що базовий період - строк (період) протягом якого боржник (позичальник) буде сплачувати саме відсоток за користування кредитом (в даному випадку -18 днів), який він сам обирає при заповнення заявки на отримання грошових коштів. А строк кредитування - строк на який видаються грошові кошти Позичальнику, якими він може користуватися (в даному випадку - 300 днів).
Відповідно до пункту 4.3. Договору, передбачено, що Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користуванням Кредитом - фіксована.
Згідно п. 4.6. та 10.1. кредитного договору № 1135-3051 від 02.01.2023 р. - Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою:
Стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування Кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього Договору, за виключенням строку використання права користування Кредитом за Зниженою, та/або Пільговою процентною ставкою).
Пільгова процентна ставка становить 2.50% за кожен день користування Кредитом протягом першого Базового періоду, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника спробувати скористатися послугами Кредитодавця.
Знижена процентна ставка становить 2.50 % за кожен день користування Кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування Кредитом та є заохоченням Позичальника до сумлінного виконання умов Договору.
Відповідно до п. 2.3. кредитного договору №1135-3051 від 02.01.2023 р. для мінімізації загальних витрат Позичальника за Кредитом Кредитодавець рекомендує Позичальнику здійснити повне погашення Кредиту не пізніше останнього дня першого Базового періоду строку кредитування згідно наступного розрахунку: Дата видачі кредиту - 02.01.2023 р.; останній календарний день першого Базового періоду - 19.01.2023 р.; сума Кредиту - 12000.00 грн; нараховані проценти за користування Кредитом - 5400.00 грн; разом до сплати - 17400.00 грн.
Таким чином, при заповненні заявки на отримання грошових коштів Відповідач сам обрав базовий період, а саме 18 днів, протягом якого він буде сплачувати саме відсоток.
Відповідно до пункту п. 26 пункту 2.1 Правил надання споживчих кредитів: «Строк кредитування - 300 календарних днів. Визначається як період часу у календарних днях, починаючи від дати видачі Кредиту (дати перерахування Кредитодавцем суми Кредиту на банківський рахунок Позичальника) до останнього дня Строку кредитування, який визначений у Договорі про відкриття кредитної лінії».
З урахуванням викладеного представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», суд першої інстанції виснував, що відповідач у справі ОСОБА_1 фактично отримав від позивача ту вказаній справі та використав кошти відповідно до умов Кредитного договору від 02 січня 2023 року № 1135-3051 та не повернув їх добровільному порядку, розмір заборгованості не спростував, а позивач належними доказами підтвердив наявність у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 02 січня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1135-3051.
Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору Кредитодавець відкрив кредитну лінію для Позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності, для задоволення особистих потреб Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування Кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» (п. 3.1 Кредитного договору), Для укладання цього Договору, у порядку встановленому Правилами, Позичальник надає Кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати Кредит, шляхом заповнення на веб-сайті Кредитодавця усіх граф відповідної форми (п. 3.2 Кредитного договору).
Укладаючи договір Кредитодавець та Позичальник визнають усі документи (у тому числі Договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаними власноручно, що повністю відповідає положенням ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» (п. 3.10 Кредитного договору).
Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту - 12 000 грн, дата надання/видачі кредиту: 02 січня 2023 року.
Згідно з п. 4.2 Кредитного договору Кредит надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього Договору, на банківський рахунок Позичальника шляхом використання вказаних Позичальником реквізитів електронного платіжного засобу.
Пунктом п. 4.3 Кредитного договору встановлено, що плата за видачу Кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредитом. Тип процентної ставки за користування Кредитом - фіксована.
Як вбачається із п. п. 4.4, 4.6, 4.8, 10.1 Кредитного договору строк кредитування становить 300 днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику, визначена дата повернення (виплати) кредиту - 29 жовтня 2023 року; базовий період - 18 днів, знижена процентна ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день.
Відповідно до п. 4.10 Кредитного договору орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладення цього Договору (за весь Строк кредитування) складає: 120 000 грн. та включає в себе: суму Кредиту та проценти за користування Кредитом.
Згідно з п. 5.1 Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю отриманий Кредит та нараховану Кредитодавцем неустойку (якщо неустойка буде нарахована Кредитодавцем) в останній календарний день Строку кредитування, вказаного у п. 4.10. цього Договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок Кредитодавця у порядку, визначеному у Правилах.
Відповідно до п. 11.1, п. 11.3.1 Кредитного договору Позичальник підтвердив, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись умов цього Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним. Позичальник підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом цього Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті Кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
Позичальнику надано одноразовий ідентифікатор A6421, для підписання Кредитного договору від 02 січня 2023 року № 1135-3051, підтвердження ознайомлення з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача.
У розділі 12 Кредитного договору Позичальник зазначив номер особистого електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 .
Суд також встановлено, що відповідно до довідки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перерахування коштів за Кредитним договором від 02 січня 2023 року №1135-3051 у розмірі 12 000 грн на платіжну карту НОМЕР_1 здійснено 02 січня 2023 року через систему платежів LiqPay, платіж № 2180500704.
Відповідно до листа Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» через систему платежів LiqPay перераховані кошти ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на підставі договору від 02 грудня 2019 року за платежами, зокрема № 2180500704, 02 січня 2023 року, у сумі 12 000 грн на платіжну карту НОМЕР_1 .
Згідно наданої позивачем інформаційної довідки станом на 26 лютого 2024 року заборгованість за Кредитним договором від 02 січня 2023 року № 1135-3051 становить 112 390 грн, з яких основний борг - 12 000 грн, залишок відсотків - 100 390 грн (а.с. 47-52).
У позовній заяві Кредитодавець повідомив, що прийняв рішення про застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у сумі 57 840 грн за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором у розмірі 54 550 грн.
Просив суд стягнути з Позичальника не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину у розмірі 54 550 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 12 000 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 42 550 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані кошти відповідно до умов Кредитного договору від 02 січня 2023 року № 1135-3051 у добровільному порядку ОСОБА_1 не повернув, розмір заборгованості не спростував, а позивач належними доказами підтвердив наявність у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором.
Апеляційний суд в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється, що 02 січня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1135-3051.
Доходячи вказаного висновку колегія суддів враховує, той факт, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про надходження до суду вказаної позовної заяви ( 16 квітня 2024 року звернувся до суду із заявою) будь яких заперечень на заявлені вимоги суду не подавав.
Із тексту поданої апеляційної скарги також не вбачається, що відповідач заперечує факт укладення вказаного договору та отримання ним грошових коштів за ним. Він оспорює неправомірність та неправильність нарахування позивачем розміру відсотків визначених кредитним договором. 
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
З наданої ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виписки за період з 02 січня 2023 року по 26 лютого 2024 року вбачається, що загальна заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем станом на 26 лютого 2024 року становить загальну суму 112390 грн, яка складається з: 12 000,00 гривень - основний борг, 100 390,00 гривень - залишок не погашених відсотків.
З урахуванням п. 6.8. Договору кредитодавець анулював частину боргу позичальнику в сумі 57840,00 грн., а тому стягненню, на думку позивача, підлягає сума 54550,00 гривень, яка складається з: 12 000,00 гривень - основний борг, 42550,00 гривень - залишок не погашених відсотків.
Як слідує з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості, то у період з 02 січня 2023 року по 07 лютого 2023 року нарахування процентів здійснювалось згідно вимог п. 4.8. Договору протягом 35 днів за зниженою процентною ставкою 2,5% в день від суми кредиту, що призвело до нарахування суми гривень, яка складається з: 12 000,00 гривень - основний борг та 5 100,00 гривень - залишок не погашених відсотків.
Починаючи з 07 лютого 2023 року по 28 жовтня 2024 року нарахування здійснювалось згідно вимог п. 4.10. Договору, тобто за стандартною процентною ставкою 3% за кожен день користування кредитом від суми боргу.
За вище вказаний період відповідач на виконання взятих на себе зобов`язань сплатив на користь позивача за вказаним кредитним договором 17 січня 2023 року 800 грн, 19 січня 2023 року 4600 грн, 11 лютого 2023 року 50 грн, а всього ним сплачено 5450 грн, які позивачем спрямовані згідно до умов договору на погашення нарахованих відсотків.
Доказів на погашення тіла кредиту чи інших відсотків відповідачем до суду подано не було. 
Крім того, відповідач в апеляційній скарзі, посилається на те, що вимоги щодо нарахування відсотків є несправедливими і значно перевищують розмір за тілом кредиту, а реальна річна процентна ставка явно встановлена з порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Апеляційний суд погоджується з такими доводами відповідача з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.
Так, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що залежно від строку внесення платежів кредитором застосовувалися відсоткові ставки у розмірі 2,5% або 3% за кожен день користування кредитними коштами, оскільки умовами договору визначено фактично декілька альтернативних строків, у межах яких здійснюється погашення заборгованості. При цьому, згідно до п. 4.9 умов кредитного договору та умов викладених у паспорті споживчого кредиту передбачено, що реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 765335 відсотків.
Згідно до п. 4.10 Орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладення Договору ( за весь строк кредитування) складає 120000 грн, та включає в себе : суму Кредиту -12000 грн та проценти за користування Кредитом 108000 грн. 
Вимога про нарахування та сплату вищезазначених відсотків, з огляду на розмір тіла кредиту (12000,00 грн), є явно завищеною та не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
За таких обставин, з огляду на суттєву неспівмірність заявленого позивачем розміру заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та тілом кредиту, що не є справедливим та, з урахуванням положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягала б заборгованість в розмірі в розмірі 24 000,00 гривень, яка складається з: 12 000,00 гривень - тіло кредиту та 12 000,00 гривень - відсотки за користування кредитом, що відповідатиме балансу інтересів кредитора та боржника.
Разом із тим, враховуючи, що відповідач частково виконав взяті на себе зобов`язання та сплатив позивачу 5450 грн нарахованих позивачем відсотків, то до стягнення підлягає сума 18550 грн, із яких 12 000,00 гривень - тіло кредиту та 6550,00 гривень - не сплачені відсотки за користування кредитом.
Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом частин першої, п. 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
При подачі позовної заяви ТОВ «Укр Кредит Фінанс» сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (а.с.27). Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (34%), а саме у розмірі 823,61 грн. (2422,40 х 34%).
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 4542 грн(а.с.128,147). Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача пропорційно до позовних вимог в задоволенні яких позивачу відмовлено (66 %), а саме у розмірі 2997,72 грн. (4542 х 66%).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 різницю між сумою, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 2 174,11 грн. (2997,72- 823,61).
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Зачепіло Зоряною Ярославівною , задовольнити частково.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», (місце знаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598) заборгованість за кредитним договором від 02 січня 2023 року №1135-3051 у розмірі 18550 грн ( вісімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень) , із яких 12 000,00 гривень - тіло кредиту та 6550,00 гривень - не сплачені відсотки за користування кредитом.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», (місце знаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598)  на користь ОСОБА_1 , (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) понесені витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у розмірі 2174,11 грн ( дві тисяч сто сімдесят чотири гривні одинадцять копійок). 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Текст постанови складено 03 серпня 2026 року.
Судді :
_______________ ______________ _______________
М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв