Слобідський районний суд міста Харкова 

Номер провадження 1-кп/641/155/2026 | Справа № 641/25/25

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Харків
Слобідський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024220000001100 від 25.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, з середньою освітою, працевлаштованого водієм електро та автовізку у АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря», не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
25.09.2024 року о 12-25 год. ОСОБА_6 керував власним працездатним автомобілем марки «ГАЗ», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить ОСОБА_8 , та буксирувався на гнучкому зчепленні автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , зі швидкістю приблизно 32 км/год в середній смузі по пр. Льва Ландау в Слобідському районі м. Харкова зі сторони пр. Аерокосмічного в сторону пр. Маршала Федоренка. 
Під час руху в районі АЗС «ОККО», що розташована за адресою: м. Харків, пр. Льва Ландау,29А, ОСОБА_6 , діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність, відволікся від керування транспортним засобом, а також перед зміною напрямку руху праворуч, не переконався, що він своїми діями не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрям руху праворуч, чим грубо порушив вимоги пп.2.3б, 10.1 Правил дорожнього руху, де вказано: п.2.3б Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Унаслідок чого сталось зіткнення автомобіля «ГАЗ», р.н. НОМЕР_1 , з автомобілем «Nissan Altima», р.н. НОМЕР_3 , який розташовувався в нерухомому стані біля правого краю проїзної частини та подальший наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який розташовувався поблизу автомобіля «Nissan Altima».
Унаслідок ДТП пішоходу ОСОБА_4 згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/553-А/24 від 14.11.2024 року заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: перелому кісток склепіння та основи черепу (переломи пірамід скроневих кісток з поширенням на соскоподібні та потиличні шви і на нижньощелепні суглобові відростки через барабанні порожнини, переломи верхніх стінок обох орбіт зі зміщенням), крововиливи над і під тверду мозкову оболонку (епідуральний крововилив в лівій скронево-потиличній області, субдуральні крововиливи на рівні конвексну обох гемісфер), забою головного мозку з вогнищевими контузіями обох лобових часток, лівої скроневої частки, травми хребта: компресійні переломи 2 і 5 поперекових хребців 1-2 ступеню, 4-го поперекового хребця 1-го ступеню, закрите пошкодження ротаційної манжети лівого плечового суглобу, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. 
Згідно з висновком комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-звукозапису №8953/8954/8955/9069/10351 від 21.11.2024 дії водія автомобіля «ГАЗ», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 не відповідали вимогам пп.2.3б, 10.1 Правил дорожнього руху й виразилось в тому, що він проявив неуважність, відволікся від керування транспортним засобом, а також перед зміною напрямку руху праворуч, не переконався, що він своїми діями не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху праворуч, внаслідок чого сталось зіткнення автомобіля «ГАЗ», р.н. НОМЕР_1 , з автомобілем «Nissan Altima», р.н. НОМЕР_3 , який розташовувався в нерухомому стані біля правого краю проїзної частини та подальший наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який розташовувався поблизу автомобіля «Nissan Altima». Тому в діях водія ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам пп.2.3б, 10.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з ДТП.
В ході судового розгляду потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 67 236, 57 грн, моральної шкоди в розмірі 300 000 грн та до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди та шкоди здоров`ю у сумі 252 686 грн. Крім того, просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000 грн та витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження у сумі 5 150 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі, повністю підтвердив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, надав пояснення щодо місця, часу, способу його вчинення так, як вони встановлені судом. Суду пояснив, що дійсно 25.09.2024 року близько 12-25 год. під час руху по пр. Льва Ландау, 29А у м. Харкові проявив неуважність та допустив наїзд на потерпілого. Вказав також, що попросив вибачення у потерпілого. Зазначив про щире каяття у скоєному, просив не позбавляти його волі та не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, мотивуючи це тим, що вимушений постійно возити хвору матір до лікарні. Цивільний позов визнав частково, вважав вимоги щодо відшкодування моральної шкоди зависокими. Зазначив, що частково відшкодував потерпілому ОСОБА_4 спричинену моральну шкоду у сумі 50 000 грн.
Потерпілий ОСОБА_4 в ході допиту в судовому засіданні пояснив, що в результаті наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_6 ним було отримано тяжкі тілесні ушкодження, через які він був змушений тривалий час лікуватись і дотепер остаточно не відновився та вимушений і надалі продовжувати лікування та кожні півроку проходити реабілітацію. Вказав, що через отримані травми три місяці не працював, а в подальшому через погіршення стану здоров`я вимушений працювати дистанційно. Вказав, що тривалий час був позбавлений звичного життя. Вважав заявлений розмір позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди обгрунтованим. 
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини, а також те, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого, а також відомостей щодо судових витрат, речових доказів та цивільного позову.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; працевлаштований; згідно характеристики з попереднього місця роботи зарекомендував себе як відповідальний та дисциплінований працівник; не одружений; з середньою освітою; перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 ; має на утриманні матір ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є особою з інвалідністю 3 групи; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; має місце реєстрації; не судимий в силу ст. 89 КК України.
Згідно досудової доповіді, складеної провідним інспектором Індустріального районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_11 , дослідження інформації, що характеризує особу ОСОБА_6 за місцем проживання, умов життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також середній рівень імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. 
На підставі ст. 66 КК України як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття обвинуваченого у вчиненому, яке виразилось в усвідомленні ним своєї провини та засудженні своєї поведінки; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; часткове відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_4 ..
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує роз`яснення Верховного Суду України, викладені в постанові №7 від 04 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, наслідки вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, у зв`язку з чим суд вважає, що покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкції статті, за якою він обвинувачується, у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтуватися на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).
Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання (постанова Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22).
Також Верховним Судом неодноразово зазначалось на другорядній ролі кари як мети покарання та необхідності вирішення питання щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з урахуванням таких критеріїв, як співрозмірність вказаного рішення характеру вчиненого діяння та його наслідкам (постанови від 09.06.2022 у справі № 389/936/19, від 27.05.2021 у справі № 127/2554/15-к).
Враховуючи, що покарання відповідно до ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, позицію сторони обвинувачення, яка просила звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а також позицію потерпілого ОСОБА_4 , який у питанні призначення покарання підтримав думку прокурора, засади диспозитивності та гуманізму кримінального провадження, принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання та ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст. 75 КК України звільняє його від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.
Таке звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням в умовах передбаченого законом контролю за його поведінкою відповідатиме засадам гуманізму і забезпечить досягнення справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при постановленні вироку суди мають обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового, оскільки додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.
Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням у вироку прийнятого рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.
Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.
В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19, Верховний суд вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.
У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, допустивши порушення Правил дорожнього руху України, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Отже, поведінка обвинуваченого на автошляху була явно небезпечною для оточуючих і тому суд вважає, що з урахуванням тяжких наслідків ДТП – тяжких тілесних ушкоджень, звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення керування транспортними засобами, явно не відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення та його наслідкам, а також меті покарання у розумінні ст. 50 КК України та буде суперечити принципам верховенства права та невідворотності покарання.
У зв`язку із вищевикладеним, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, яке буде співмірним зі скоєним кримінальним правопорушенням та наслідками, які в результаті настали, а також є необхідним для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Крім того, потерпілий ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та ПрАТ «Страхова група «ТАС», в якому просив стягнути з ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 67 236, 57 грн та моральну шкоду в розмірі 300 000 грн, а з ПрАТ «Страхова група «ТАС» матеріальну шкоду та шкоду здоров`ю у сумі 252 686 грн. Крім того, просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000 грн та витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження у сумі 5 150 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що 25.09.2024 року ОСОБА_6 , керуючи працездатним автомобілем марки «ГАЗ», р.н. НОМЕР_1 , який буксирувався на гнучкому зчепленні автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , зі швидкістю приблизно 32 км/год в середній смузі по пр. Льва Ландау в Слобідському районі м. Харкова зі сторони пр. Аерокосмічному в сторону пр. Маршала Федоренка та під час руху в районі АЗС «ОККО», за адресою: м. Харків, пр. Льва Ландау,29А, відволікся від керування транспортним засобом, а також перед зміною напрямку руху праворуч, не переконався, що він своїми діями не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрям руху праворуч, порушивши вимоги пп.2.3б, 10.1 Правил дорожнього руху. Унаслідок чого, допустив зіткнення з автомобілем «Nissan Altima», р.н. НОМЕР_3 , в нерухомому стані біля правого краю проїзної частини та подальший наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який розташовувався поблизу автомобіля «Nissan Altima», внаслідок чого ОСОБА_4 спричинено тяжкі тілесні ушкодження. 
Тривалий час потерпілий знаходився на лікуванні в КП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР. Витрачена сума на лікування становить 42 686 грн.
Разом з цим, пошкоджень зазнав і автомобіль потерпілого «Nissan Altima», р.н. НОМЕР_3 . Згідно висновку експерта №00125 від 28.01.2025 року за результатами транспортної товарознавчої експертизи сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті ДТП складає 277 236, 57 грн, що складає різницю вартості автомобіля до та після ДТП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, ліміт відповідальності становить 210 000 грн за матеріальну шкоду та 320 000 грн за ушкодження здоров`ю. Вважав, що розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 визначається різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та складає 67 236,57 грн (277 236,57-210 000), а розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Страхова група «ТАС» визначається сумою страхового відшкодування матеріальної шкоди 210 000 грн та сумою відшкодування щодо ушкодження здоров`я 42 685,96 грн. Спричинену моральну шкоду оцінив у 300 000 грн. Крім того, просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000 грн та витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження у сумі 5 150 грн.
Представник цивільного відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» подав відзив на позов, згідно якого вважав, що позов підлягає частковому задоволенню. Зазначив, що витрати, понесені потерпілим у зв`язку з лікуванням повинні бути обґрунтовані та документально підтверджені медичним закладом, а саме кожна витрати повинна підтверджуватись чеками, та згідно витягу з історії хвороби за період лікування в медичному закладі, засвідченим належним чином медичним закладом, в якому повинно зазначатись про призначення даних лікарських препаратів потерпілому. Вказав, що обґрунтованими та документально підтвердженими витратами на лікування потерпілого є витрати у розмірі 7 253, 21 грн. Зазначив, що у зв`язку з фізичним знищенням транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП в межах страхових сум за договорами страхування з вирахуванням франшизи, що становить 206 800 грн (160 000+50 000-3 200). Крім того, зазначив, що процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого, оскільки стягнення таких з цивільного відповідача не передбачено законом.
При вирішенні вказаного цивільного позову суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 та 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, – це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля «ГАЗ», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС», матеріали справи містять копію полісу №ЕР-217160328 від 04.10.2023 року, згідно якого забезпечено вказаний транспортний засіб. 
Відповідно до висновку експерта за результатами транспортної товарознавчої експертизи №00125 від 28.01.2025 року вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Nissan Altima», р.н. НОМЕР_3 , пошкодженого унаслідок ДТП, що сталась 25.09.2024 року складає 377 086,28 грн; ринкова вартість автомобіля до настання пошкоджень складає 377 086,28 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 631 833,33 грн з урахуванням ПДВ на складові частини та матеріали; ринкова вартість автомобіля після настання пошкоджень складає 99 849,71 грн.
Таким чином, автомобіль «Nissan Altima», р.н. НОМЕР_3 , є фізично знищеним.
Разом з тим, відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
А отже, з урахуванням вимог ст. 12, 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу має бути відшкодовано страховиком збиток, що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди за вирахуванням франшизи.
Таким чином, з цивільного відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь позивача ОСОБА_4 має бути стягнуто матеріальну шкоду, заподіяну майну, у розмірі 206 800 (210 000-3200).
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Потерпілим заявлено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_6 заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 67 236, 57 грн, яка є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Згідно зі ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно вимог п.п. 24.1, 24.2, 24.3 ст.24 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені у цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, страховик здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
Потерпілим заявлено вимогу про стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» страхового відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, на суму 42 685,96 грн.
Так, у матеріалах справи наявна документація з приводу лікування позивача, а також копії квитанцій (чеків) про оплату відповідних медикаментів та послуг.
Разом з тим, шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь позивача матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю, у розмірі 7 849,21 грн, які вважає такими, що підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди суд зазначає наступне.
Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з частиною першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив судам, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Враховуючи ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , перенесені ним фізичні та психологічні страждання, а саме знаходження під лікарським спостереженням, унаслідок отриманої травми, слід дійти висновку, що вищевказані обставини призвели до порушення нормального та звичного способу життя потерпілого. 
Суд враховував характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий, характер вимушених змін у життєвих стосунках та зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану, тому з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, дійшов висновку про доведеність спричиненої моральної шкоди на суму 120 000 грн.
З урахуванням відшкодування обвинуваченим під час розгляду справи потерпілому в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн, з ОСОБА_6 слід стягнути на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 70 000 грн.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат на проведення транспортно-товарознавчого дослідження суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До процесуальних витрат відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу, витрати, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу було надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги №15/01/25 від 15.01.2025 року, укладеного між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; копію додаткової угоди №1 від 15.01.2025 року до договору №15/01/25 від 15.01.2025 року; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 18.02.2025 року за договором 15/01/25 від 15.01.2025 року на суму 21 000 грн; копію товарного чеку від 15.01.2025 року на суму 21 000 грн.
Крім того, суду надано копію договору про надання послуг транспортно-товарознавчого дослідження №3/25 від 09.01.2025 року, укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_12 , та акт прийому-передачі робіт від 28.01.2025 року, згідно якого вартість робіт з транспортно-товарознавчого дослідження становить 5 150 грн.
З огляду вище викладене, суд стягує з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 21 000 грн та витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження у сумі 5 150 грн.
На підставі ч.2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
На підставі ст. 174 КПК України суд вважає за необхідне скасувати арешт майна, накладений в межах даного кримінального провадження.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 349, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до  ОСОБА_6 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4  матеріальну шкоду у розмірі 67 236 (шістдесят сім тисяч двісті тридцять шість) грн 57 (п`ятдесят сім) коп, моральну шкоду у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 21 000 (двадцять одна тисяча) грн та витрати на проведення транспортно-товарознавчого дослідження у сумі 5 150 (п`ять тисяч сто п`ятдесят) грн.
Стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь потерпілого ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 206 800 (двісті шість тисяч вісімсот) грн та шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я, у розмірі 7 849 (сім тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн 21 (двадцять одна) коп.
В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення по кримінальному провадженню експертизи №СЕ-19/121-24/31945-ІТ від 22.11.2024 у розмірі 1 591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одну) грн 80 (вісімдесят) коп., експертизи №СЕ-19/121-24/31947-ІТ від 22.11.2024 у розмірі 1 591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одну) грн 80 (вісімдесят) коп., експертизи №СЕ-19/121-24/31946-ІТ від 22.11.2024 у розмірі 1 591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одну) грн 80 (вісімдесят) коп., експертизи №8953/8954/8955/9069/10351 від 21.11.2024 року у розмірі 39 757 (тридцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн 20 (двадцять) коп., а всього у розмірі 44 532 (сорок чотири тисячі п`ятсот тридцять дві) грн 60 (шістдесят) коп..
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 27.09.2024 року, на транспортний засіб «ГАЗ», р.н. НОМЕР_1 , та буксирувальний трос.
Речові докази: транспортний засіб «ГАЗ», р.н. НОМЕР_1 , та буксирувальний трос- повернути власнику майна; флеш карту «Kingston» micro SD з записом камер зовнішнього відеоспостереження, флеш карту «Kingston» micro SD з записом автомобільного відеореєстратора –зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Слобідський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку після його оголошення вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.  Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя - | ОСОБА_1