ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
20.07.2026	Справа № 904/1287/26	

Господарський суд міста Києва в складі головуючого судді Блажівської О.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 904/1287/26
за позовом Фізичної особи-підприємця Джерша Романа Михайловича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )
до
відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, місто Київ, вулиця Антоновича, будинок 51; ідентифікаційний код 39816845)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця 93-ї Холодноярської Бригади, будинок 1; ідентифікаційний код 37988155)

про стягнення 17 000, 00 грн,

без виклику представників сторін,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:
Стислий виклад позовних вимог.
12.03.2026 до господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Джерша Романа Михайловича (далі - позивач) до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі відповідач) про стягнення безпідставно утриманих коштів у загальному розмірі 17 000 грн, відповідно до якої позивач просить суд: стягнути з Державного бюджету України на користь Джерша Романа Михайловича 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., безпідставно утриманих коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті 22.12.2024 року під час проведення рейдової перевірки на підставі направлення № 000051 від 12.12.2024 року, було здійснено перевірку транспортного засобу марки MAN номерний знак: НОМЕР_2 з причепом KOEGEL номерний знак: НОМЕР_3 , що належить на праві власності Фізичній особі-підприємцю Джерш Роману Михайловичу, за результатом якої було складено Акт № 090873 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.12.2024 року. Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській облаві Державної служби України з безпеки на транспорті в особі в. о.начальника відділу Костянтина Золотовського було винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 077240 від 29 січня 2025 року. Відповідно до змісту Постанови, Фізичною особою-підприємцем Джерш Романом Михайловичем 22.12.2024 року об 11:20 за адресою: а/д М 14, Одеса-Мелітополь, біля с. Міщанка допушено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (згідно Акту проведення перевірки від від 22.12.2024 року № 090873) відповідальність за яке передбачено абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та постановлено стягнути з останнього 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень адміністративно-господарського штрафу. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 160/4201/25 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 077240 від 29 січня 2025 року. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.02.2026 року по справі № 160/4201/25 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Джерш Романа Михайловича до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови залишено без змін. Відповідно до платіжної інструкції 9374-5460-5293-3436 Відповідачем сплачено штраф в розмірі 17000, 00 грн., який було накладено Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 077240 від 29 січня 2025 року, отримувачем коштів за якою є Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.
Позивач на підставі ст.1212 ЦК України просить стягнути з державного бюджету України на свою користь 17000,00 грн безпідставно утриманих коштів.

Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідачем подано до суду 28.05.2026 Відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зауважив, що згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань виникає за одночасної наявності таких умов: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи; набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Слід також звернути увагу на те, що відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Отже, стягнення на користь платника суми сплаченого ним до Державного бюджету України штрафу на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України суперечить приписам наведених норм бюджетного законодавства, адже в такому випадку сплачена сума адміністративно-господарського штрафу продовжуватиме обліковуватися як дохід бюджету за одним видом класифікації доходів бюджету, а стягнення коштів з Державного бюджету України на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України призведе до витрат бюджету за іншою бюджетною програмою. Окрім того, у спірному випадку Укртрансбезпека не є набувачем заявлених до стягнення коштів, а відповідно до бюджетного законодавства лише контролює надходження за кодом бюджетної класифікації 21081300 - адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі) (у частині стягнення плати). Водночас заявлені до стягнення кошти позивачем були перераховані на рахунок Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. Більш того, у відповідності до приписів Порядку № 787, позивач повинен був звернутися до Відповідача, для формування подання до Казначейства, а ніяк не ініціювати новий спір. Події, що передували зверненню позивача з позовом у цій справі, стали наслідком протиправного (помилкового) винесення управлінням постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача. Отже, на переконання відповідача, враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи сплата позивачем до Державного бюджету України штрафу є помилкою, а тому його повернення з Державного бюджету України має відбуватися відповідно до присів частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України та пунктів 3, 5 Порядку № 787.
Стислий виклад письмових пояснень третьої особи.
Третя особа правом на подання письмових пояснень щодо позовних вимог у відповідності до приписів ст. 168 ГПК України не скористалася.
Процесуальні дії у справі
18.03.2026 ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
07.04.2026 до Господарського суду від представника Фізичної особи-підприємця Джерша Романа Михайловича надійшло клопотання (вх. суду №16507/26 від 07.04.2026) про заміну неналежного відповідача та залучення третьої особи у справі.
Ухвалою господарського суду Дніпровської області від 14.04.2026 клопотання Фізичної особи-підприємця Джерша Романа Михайловича (вх. суду №16507/26 від 07.04.2026) про заміну неналежного відповідача та залучення третьої особи - задовольнити.
Замінено первісного відповідача у справі №904/1287/26 - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця 93-ї Холодноярської Бригади, будинок 1; ідентифікаційний код 37988155) на належного відповідача - Державну службу України з безпеки на транспорті (03150, місто Київ, вулиця Антоновича, будинок 51; ідентифікаційний код 39816845).
Залучено до участі у справі №904/1287/26, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця 93-ї Холодноярської Бригади, будинок 1; ідентифікаційний код 37988155).
Матеріали справи №904/1287/26 передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 44/В; код ЄДРПОУ 05379487).
11.05.2026 справу №904/1287/26 отримано Господарським судом міста Києва засобами поштового зв`язку.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2026 справу №904/1287/26 передано на розгляд судді Блажівській О.Є.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Визнано справу № 904/1287/26 малозначною. Розгляд справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
28.05.2026 через систему «Електронний суд» від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на позовну заяву.
06.07.2026 через систему «Електронний суд» від Фізичної особи-підприємця Джерша Романа Михайловича надійшли письмові пояснення.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ
Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській облаві Державної служби України з безпеки на транспорті в особі в.о .начальника відділу Костянтина Золотовського було винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 077240 від 29 січня 2025 року. Відповідно до змісту Постанови, Фізичною особою-підприємцем Джерш Романом Михайловичем 22.12.2024 року об 11:20 за адресою: а/д М 14, Одеса-Мелітополь, біля с. Міщанка допушено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (згідно Акту проведення перевірки від від 22.12.2024 року № 090873) відповідальність за яке передбачено абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та постановлено стягнути з останнього 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень адміністративно-господарського штрафу. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 160/4201/25 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 077240 від 29 січня 2025 року. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.02.2026 року по справі № 160/4201/25 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Джерш Романа Михайловича до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови залишено без змін.
Відповідно до платіжної інструкції № 9374-5460-5293-3436 Відповідачем сплачено штраф в розмірі 17000, 00 грн., який було накладено Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № 077240 від 29 січня 2025 року, отримувачем коштів за якою є Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.
Позивач на підставі ст.1212 ЦК України просить стягнути з державного бюджету України на свою користь 17000,00 грн безпідставно утриманих коштів.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ
Судом під час розгляду справи по суті було досліджено наступні докази, якими позивач обґрунтовував свої доводи, а саме копії: витягів з ЄДР позивача, відповідача, третьої особи; Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі 160/4201/25; постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 18.02.2026 року; постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 077240 від 29 січня 2025 року; платіжної інструкції № 9374-5460-5293-3436.
Відповідно до ч. 1 та 2 статті 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті).
Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 Цивільного кодексу України).
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 Цивільного кодексу України).
Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 Цивільного кодексу України).
З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Центральне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.
За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 Цивільного кодексу України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.
Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету (частина друга статті 45 Бюджетного кодексу України у редакції, чинній на час звернення до суду).
Повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (за згодою), причина повернення (перерахування) коштів з бюджету, найменування банку або небанківського надавача платіжних послуг, місцезнаходження банку (у разі повернення коштів в іноземній валюті (латиницею)), в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності) (абзаци перший і восьмий пункту 5 розділу І Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, у редакції, чинній на час звернення до суду).
У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 Цивільного кодексу України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 Цивільного кодексу України).
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 Цивільного кодексу України).
На момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само, з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала.
Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, даний Порядок на спірні правовідносини не поширюється.
Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 15.10.2019 у справі №911/3749/17, від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, від 01.02.2020 у справі №922/614/19, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).
За змістом глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.
З огляду на наведене суд вважає, що на ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 Цивільного кодексу України, а не Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Матеріалами справи встановлено, що відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській облаві Державної служби України з безпеки на транспорті в особі в.о .начальника відділу Костянтина Золотовського було винесено Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 077240 від 29 січня 2025 року.
Відповідно до платіжної інструкції № 9374-5460-5293-3436 від 03.04.2025 Відповідачем сплачено штраф в розмірі 17000, 00 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 160/4201/25 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 077240 від 29 січня 2025 року. 
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.02.2026 року по справі № 160/4201/25 апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Джерш Романа Михайловича до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови залишено без змін.
Оскільки рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 160/4201/25 у справі №640/2848/20 позов Фізичної особи-підприємця Джерш Романа Михайловича до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задоволено, Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 077240 від 29 січня 2025 року, то правові підстави утримання Державою сплачених позивачем в якості адміністративно-господарського штрафу коштів в розмірі 17 000, 00 грн відпали.
Доказів повернення позивачу грошових коштів в розмірі 17 000, 00 грн матеріали справи не містять, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Варто наголосити, що до аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі №910/5880/21, обставини якої є тотожними обставинам у даній справі.
Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
При цьому в господарському процесі згідно із частиною четвертою статті 56 Господарського процесуального України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.
При цьому, судом враховано, що у постанові від 08.08.2023 у справі №910/5880/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що висновок суду першої інстанції, який підтримав апеляційний суд, про те, що кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з Укртрансбезпеки за рахунок її бюджетних асигнувань, відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16. Згідно з цим висновком Господарський процесуальний кодекс України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 відповідної постанови).
Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, а також від 05.02.2020 у справі №910/15295/18.
Таким чином, вимога позивача про стягнення з Державного бюджету України на користь Джерша Романа Михайловича 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., безпідставно утриманих коштів, підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява № 37801/97, п. 36).
У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, №274).
Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Джерша Романа Михайловича підлягають задоволенню.
За викладених обставин, у зв`язку із задоволенням позову та враховуючи, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через органи державної влади, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору підлягають стягненню з Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242, 254, 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Джерша Романа Михайловича задовольнити.
2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Джерша Романа Михайловича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 17 000, 00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 коп).
3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Джерша Романа Михайловича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662, 40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.)
4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки відповідно до приписів ст. ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Оксана БЛАЖІВСЬКА