Справа № 464/1567/25
пр.№ 2/464/994/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2026 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого – судді Жили В.С.,
за участі секретаря судового засідання – Харук У.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі – ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до відповідача  ОСОБА_1 про стягнення на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором від 12.06.2024 № 12.06.2024-100002171 в розмірі 21 072 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 12.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 12.06.2024-100002171 (далі – «Кредитний договір»), за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 грн. строком на 98 днів, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Надалі сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення позичальника продовжити строк, на який надається Кредит та строк дії договору, внести зміни в заявку та акцепт та з дати укладення даного додаткового договору, викласти норми, встановлюючи строк, на який надається кредит, дату повернення (виплати) кредиту, графік платежів, строк дії договору в такій редакції: строк, на який надається Кредит - 121 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту – 10.10.2024 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором. Водночас відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 10.10.2024 становить 21 072 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 000 грн., по процентах в розмірі 9 072 грн., по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 4 000 грн., яка на переконання позивача, підлягає стягненню з відповідача.
Враховуючи малозначність справи, ухвалою судді від 13.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
28.03.2025 через систему «Електронний суд» відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив, у якому просив позов задовольнити часткового. Зокрема зазначив, що умови кредитного договору в частині встановлення процентної ставки в розмірі 1,35% є грубим порушенням вимоги закону, оскільки ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (далі «Закон №1734-VIII») встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки (тобто, загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом) не може перевищувати 1 % від загального розміру виданого кредиту за один день користування таким. Вказав, що у позові не описано чітко, а просто надано у формі додатку, до позовної заяви, де констатовані суми, але самої калькуляції немає, немає детальних розрахунків, наявні арифметичні помилки, позивач не обґрунтував суми заявлених позовних вимог, їх детального розрахунку, правової природи та підстав стягнення процентів, комісій, неустойки та їх відповідності вимогам закону.
Вважає, що розміри нарахованих процентів, в розмірі 9 072 грн., в частині встановлення процентної ставки в розмірі 1,5% за один день користування кредитними коштами не відповідають вимогам частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на момент укладення Кредитного договору), а максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними. Вказує, що договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Крім того, відповідач зазначав, що розрахунок нарахування позивачем комісії у сумі 9 072 грн суду не надано, а з урахуванням її невідповідності положенням кредитного договору та нормам Закону України «Про споживче кредитування», а також за відсутності належного обґрунтування її розміру у матеріалах позовної заяви, просить у цій частині відмовити. Згідно з розрахунком заборгованості, позивачем нараховано неустойку в розмірі 4 000 грн, однак відповідач вважає, що така не підлягає стягненню, оскільки на кредитний договір № 12.06.2024-100002171 від 12.06.2024 поширюється дія п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у зв`язку з чим нарахування ТОВ «Споживчий центр» неустойки відповідно до п. 7.6 кредитного договору та Заявки у сумі 4 000 грн є безпідставним.
У зв`язку з наведеним відповідач просить позов задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 000 грн, а в решті позовних вимог – відмовити з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Окрім цього, відповідач порушує питання про зменшення розміру судового збору до 2 420,40 грн, що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.
Від представника позивача Павленка Д.О. через систему «Електронний суд» 03.04.2025 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначав, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відтак, між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: отримання відповідачем пропозиції (оферти), подання заявки та надсилання відповіді про прийняття пропозиції (акцепту). Таким чином, вказав, що було укладено Кредитний договір № 12.06.2024-100002171 від 01.05.2024 р. у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової.
Стверджує, що 18.07.2024 р. між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Додатковий договір, яким сторони домовились продовжити строк кредитування до 10.10.2024 року, а документи, які складають кредитний договір, з боку відповідача підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у SMS-повідомленні на номер телефону НОМЕР_1 . Згідно довідки ТОВ «СМ Універсал» на вказаний номер було доставлено SMS-повідомлення з кодом підтвердження. Крім того, повідомив, що відповідач не заперечив, що зазначений номер телефону належить йому, а також не довів втрату засобу зв`язку на момент укладення договору. Тому вважає, що використання одноразового ідентифікатора відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та правовій позиції Верховного Суду, та надає суду log-file з хронологією дій відповідача при укладенні електронного договору. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину, який був підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором та підтверджений належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував.
Також наголосив, що розрахунок заборгованості підтверджується карткою субконто, яка є належним та допустимим доказом, а видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією № 2474823607 від 12.06.2024 р., яка є первинним платіжним документом. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а доводи відповідача щодо ненадання виписки по рахунку є безпідставними, оскільки така інформація належить до банківської таємниці, а позивач не є банківською установою та не може надавати первинні банківські документи. Також підкреслює, що денна процентна ставка у розмірі 1,35 % відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та є законною для договорів, укладених до 20.08.2024 року, у тому числі для спірного договору. У зв`язку із наведеним позовні вимоги просить задовольнити.
01.08.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає, що у межах даної справи підтримує обставини та заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву ТОВ «Споживчий центр», та надає пояснення з урахуванням розрахунку, поданого самим позивачем. Підтверджує, що отримав кредит у сумі 8 000 грн, яка є тілом кредиту та визнається ним як належна сума до повернення. Щодо процентів за користування кредитом вказує, що позивачем нараховано 9 072 грн процентів, виходячи з денної процентної ставки у розмірі 1,35 %. При цьому відповідач вважає, що така ставка суперечить вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено максимальний розмір процентної ставки у 1 % на день, у зв`язку з чим нараховані проценти є завищеними та такими, що не підлягають стягненню. Стосовно комісії зазначає, що позивачем заявлено до стягнення 9 072 грн, тоді як умовами договору передбачено комісію у розмірі 15 % від суми кредиту, що становить 1200 грн. Відповідач наголошує, що комісія підлягає обмеженню виключно договірним розміром. Щодо неустойки відповідач стверджує, що вимога про стягнення 4 000 грн неустойки є безпідставною, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану він звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, зокрема від сплати неустойки, штрафу та пені.
З урахуванням викладеного відповідач наполягає на стягненні з нього виключно тіла кредиту у розмірі 8 000 грн, а в іншій частині позовних вимог просить відмовити, зокрема щодо стягнення процентів, комісії понад 1 200 грн та неустойки. Крім того, відповідач вважає, що судовий збір підлягає розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог та має бути зменшений з 2 422,40 грн до 1 211,20 грн.
Представник позивача Ларіонов К.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що викладені у позові та відповіді на відзив, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 07.01.2026 не з`явився, в попередньому судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, а саме вимогу про стягнення грошових коштів у сумі 8 000 грн, у решті позовних вимог просив відмовити.
У зв`язку з неявкою усіх учасників справи, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини спірних правовідносин.
12.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір№ 12.06.2024-100002171 шляхом підписання останнім пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (далі – Заявка), та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (далі – Відповідь) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного цифрового підпису за допомогою одноразового ідентифікатора Е876 (а.с. 14-19). 
За умовами означеного договору, кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності шляхом перерахування коштів на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-6638 (п. 4.1, а.с. 14 зв.). 
Крім того, як видно із Заявки та Відповіді сторонами погоджено всі інші істотні умови договору, зокрема: сума кредиту – 8 000 грн.; строк, на який надається кредит – 98 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту – 17.09.2024; процентна ставка– фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,35% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожен день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1,13% = (8 895.7/8 000)/98 х 100%. Комісія, пов`язана з наданням кредиту – 15% від суми кредиту та дорівнює 1 200 грн. 
Кредитний договір (оферти) № 12.06.2024-100002171 від 12.06.2024 року було продовжено шляхом укладення 18.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 додаткового договору до кредитного договору (а.с. 12-13). Так, сторони домовились на підставі звернення Позичальника продовжити строк, на який надається Кредит та строк дії договору, внести зміни в заявку та акцепт та з дати укладення даного Додаткового Договору викласти норми, що встановлюють строк, на який надається кредит, дату повернення (виплати) кредиту, графік платежів, строк дії договору в наступній редакції: строк, на який надається Кредит 121 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту – 10.10.2024.
Відповідно до наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 складає 21 072 грн., з яких: 8 000 грн. основний борг, 9 072 грн. проценти, неустойка 4 000 грн. (а.с. 11).
Як доказ перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів за означеним договором, позивачем надано копію квитанції платіжної системи «Liqpay», згідно якої проведено платіж № 2177763066 від 12.06.2024, призначення платежу: видача за договором № 12.06.2024-100002171, отримувач Visa 4441-11*38 (а.с. 10).
Надаючи оцінку зазначеним обставинам суд відзначає наступне.
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст. 639 ЦК України).
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З досліджених судом доказів встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі шляхом підписання сторонами Пропозиції про укладення кредитного договору від 12.06.2024, а також Заявки та Відповіді, що є невід`ємними частинами Пропозиції, з використанням одноразового ідентифікатора, в сукупності такі документи становлять умови кредитного договору, а означені дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки такий договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зроблено висновок про те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт переказу кредитних коштів у розмірі 8 000 грн. на рахунок ОСОБА_1 а відповідно ТОВ «Споживчий центр» виконано обов`язок за кредитним договором в частині видачі кредиту.
За умовами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Норми статей 610, 611 ЦК України вказують на те, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини 1, 2 ст. 612 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Щодо нарахованих позивачем процентівза кредитним договором за користування кредитними коштами суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на момент укладення Кредитного договору) максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). До загальних витрат за споживчим кредитом включаються:
- доходи кредитодавця у вигляді процентів;
- комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;
- інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Формула розрахунку денної процентної ставки наведена у ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до розрахунку якої включаються загальні витрати за споживчим кредитом, зокрема, проценти та комісії.
Стаття 8 означеного закону була доповнена частиною п`ятою, якою встановлено максимальний розмір денної процентної ставки не більше 1 %, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 (далі – Закон № 3498-IX), що набрав чинності 24.12.2023.
Оскільки кредитний договір було укладено 12.06.2024, тобто після набрання чинності Законом № 3498-IX, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» в означеній редакції із врахуванням змісту перехідних положень закону.
Так, пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону № 3498-IX (з 24.12.2023), максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів – 2,5 %; протягом наступних 120 днів – 1,5 %.
Таким чином, із врахуванням перехідних положень, внесених Законом України № 3498-IX від 22.11.2023, з 24.12.2024 максимальний розмір денної процентної ставки за споживчими кредитами (з процентами та комісіями) не може перевищувати: 
- протягом перших 120 днів – 2,5 % (тобто, з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно); 
- протягом наступних 120 днів – 1,5 % (з 23.04.2023 по 20.08.2024).
При цьому, з 21.08.2024 максимальна денна процентна ставка становить 1 %.
Як зазначалось, згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором на момент розгляду справи судом становить 21 072, грн., з яких 8 000 грн. – основний борг (тіло кредиту), 9 072 грн – заборгованість за нарахованими процентами, 4 000 – неустойка (а.с. 11).
Відповідно до наданої позивачем картки субконто контрагенти щодо заборгованості ОСОБА_1 за спірним договором (а.с. 46-49), ТОВ «Споживчий центр» за період з 12.06.2024 по 02.04.2025 нараховано відповідачу: 8 000 грн. основного боргу, 1 200 грн. комісії (рах. 376), 13 788 грн. процентів, а також зменшено розмір загальної заборгованості на суму здійснених ОСОБА_1 платежів 5 916 грн. (розрахунок проведено без врахування заявленої до стягнення неустойки в сумі 4 000 грн.).
Суд констатує, що подані позивачем розрахунки заборгованості (а.с. 11, 46-49), зокрема, в частині розміру нарахованих процентів та комісії не враховують часткового погашення відповідачем заборгованості (5 916 грн.) та не відповідають вимогам закону в силу наступних обставин.
Так погоджені сторонами умови кредитування, визначені в пунктах 5, 8 Заявки та Відповіді (щодо розмірів процентів та комісії) суперечить положенням ч. 5 ст. 8, п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» в частині, що перевищує максимально допустиму денну проценту ставку (1,5 % та 1 % за відповідний період), до розрахунку якої включаються всі витрати позичальника за кредитним договором, а відповідно не можуть бути застосовані судом при вирішенні цього спору.
Згідно вказаного розрахунку (а.с. 46-49) позивачем протягом строку кредитування з 12.06.2024 по 10.10.2024 нараховано загальних витрат на обслуговування кредиту 14 988 грн., в т.ч. 1 200 грн. комісії та 13 788 грн. процентів.
Водночас, беручи до уваги максимально допустиму денну процентну ставку, що як зазначалось, визначено Законом України «Про споживче кредитування» (1,5 % – з 12.06.2024 по 20.08.2024, 1 % – з 21.08.2024), визначений судом максимально можливий розмір витрат відповідача за кредитним договором від 12.06.2024 (тобто, сума всіх процентів і комісій) становить 12 480 грн. 
Розрахунок: 8 000 грн. * 1,5 % * 70 днів (з 12.06.2024 по 20.08.2024) + 8 000 грн.* 1 % * 51 день (з 21.08.2024 по 10.10.2024) = 8 400 грн. + 4 080 грн. = 12 480 грн. (розрахунок проведено зважаючи на максимальні денні відсоткові ставки визначені у ч. 5 ст. 8, п. 17 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. 
Суд констатує, що умови пунктів 5, 8 Заявки та Відповіді (щодо розмірів процентів та комісії), як невід`ємної частини кредитного договору, суперечать положенням означеного закону, оскільки обмежують права відповідача як споживача, та є нікчемними в частині розміру визначених процентів та комісій, що перевищує максимальний розмір денної процентної ставки встановлений ч. 5 ст. 8, п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Законом України «Про споживче кредитування».
При цьому, дійсність інших умов кредитного договору від 12.06.2024, зокрема, в частині платності кредиту, зобов`язань позичальника сплатити проценти за користування кредитом суд сумніву не піддає.
За означеного, обґрунтований розмір процентів за користування відповідачем кредитом становить 11 640 грн. 
Розрахунок: 8 000 грн. * 1,35 % (згідно умов договору) * 70 днів (з 12.06.2024 по 20.08.2024) + 8 000 грн.* 1 % (максимальна ставка згідно ч. 5 ст. 8 вказаного закону) * 51 день (з 21.08.2024 по 10.10.2024) = 7 560 грн. + 4 080 грн. = 11 640 грн.
Що стосується можливості врахування судом при визначенні залишку заборгованості нарахованої позивачем комісії за видачу кредиту в розмірі 1 200 грн., що наявна в розрахунку, то враховуючи наведені мотиви та максимально можливий розмір витрат споживача за користування кредитними коштами (1,5 % в день), суд приходить до висновку про обґрунтованість нарахованої позивачем 12.06.2024 комісії (а.с. 46) в сумі 840 грн. (12 480 – 11 640 = 840).
Враховуючи те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження їх повернення, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, останній не надав, частково визнав позовні вимоги та не спростував означеного розміру заборгованості, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основний борг 8 000 грн. та залишок несплачених процентів за користування кредитними коштами протягом строку кредитування – 6 564 грн. (12 480 грн. (загальна сума нарахованих процентів та комісій) – 5 916 грн. (сума сплачених відповідачем коштів) = 6 564 грн.).
Як вбачається зі здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, останнім нараховано неустойку в розмірі 4 000 грн., яка, на переконання суду, не підлягає стягненню з відповідача, виходячи з наступного.
За умовами п. 7.6 пропозиції на укладення кредитного договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань за договором кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом.
У разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених договором. У разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно п. 7.6. кредитного договору. Також позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору (п. 9.1. пропозиції). 
Відповідно до п. 13. Заявки кредитного договору, за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка у розмірі 120 грн.
Частиною 1 статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 320/8618/15-ц).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі воєнний стан було неодноразово продовжено.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
При цьому, подальшими змінами в законодавстві чинність пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не було припинено.
Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду від 06.09.2023 в справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду від 18.10.2023 в справі № 706/68/23).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Суд констатує, що на кредитний договір № 12.06.2024-100002171 від 12.06.2024 розповсюджується дія п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, оскільки саме ці норми регулюють спірні правовідносини щодо нарахування неустойки під час воєнного стану в державі, а відповідно в умовах воєнного стану позичальник (боржник) звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання.
З урахуванням викладеного, нарахування ТОВ «Споживчий центр» неустойки за кредитним договором у сумі 4 000 грн. є безпідставним.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 12.06.2024-100002171 від 12.06.2024 в розмірі 14 564,25 грн., що складається з основного боргу – 8 000 грн. та процентів – 6 564 грн.
Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 674,25 грн., що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, –

ухвалив:

Позов задовольнити частково. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 12.06.2024-100002171 від 12.06.2024 в розмірі 14 564 (чотирнадцять тисяч п`ятсот шістдесят чотири) гривні. 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати в розмірі 1 674 (одна тисяча шістсот сімдесят чотири) гривні 25 (двадцять п`ять) копійок.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код за ЄДРПОУ: 37356833.
Відповідач:  ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . 

Суддя         Володимир ЖИЛА