Справа № 761/1896/26
Провадження № 2/761/7781/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Анохіна А.М.,
при секретарях судового засідання - Лазуренко А.В., 
за участі представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_2 з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування шкоди в якій просить суд стягнути з Адміністрації державної прикордонної служби України на свою користь моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн та матеріальну шкоду в розмірі 36274,74 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 14 жовтня 2024 року позивачка - громадянка США ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) прямувала з метою виїзду з України через пункт пропуску «Вилок». Для ідентифікації та перетинання державного кордону Позивачка пред`явила паспорт громадянина Сполучених Штатів Америки № НОМЕР_1 , виданий 14.08.2019 органом Державний департамент Сполучених Штатів Америки (United States Department of State).
Того ж дня, 14 жовтня 2024 року, посадовою особою Державної прикордонної служби України - начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_4 , лейтенантом ОСОБА_4 - було оформлено рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 14 жовтня 2024 року та протокол про адміністративне затримання від 14 жовтня 2024 року.
До Виноградівського районного суду Закарпатської області надійшли матеріали у справі про адміністративне правопорушення, складені щодо позивачки за ознаками ч. 1 ст. 204-1 КУпАП (зокрема, із посиланням на протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 136659 від 14 жовтня 2024 року).
Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2024 року провадження у справі № 299/7449/24 щодо позивачки за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Вказує, що внаслідок зазначених подій та прийнятих щодо позивачки рішень/вчинених дій посадовими особами Державної прикордонної служби України позивачка зазнала негативних наслідків, зокрема майнового характеру та моральних страждань.
Внаслідок незаконної відмови в перетинанні державного кордону України та адміністративного затримання 14 жовтня 2024 року позивачка була позбавлена можливості продовжити заплановану поїздку та скористатися раніше придбаними авіаквитками за первісним маршрутом. Це спричинило необхідність організовувати виїзд з України іншим шляхом і, відповідно, нести додаткові, вимушені витрати, яких за звичайного перебігу подій не було б.
Зазначає, що неправомірні рішення та дії посадових осіб Державної прикордонної служби України, вчинені стосовно позивачки під час здійснення паспортного контролю та подальших процесуальних дій, спричинили для позивачки істотну немайнову (моральну) шкоду, яка проявилася у фізичних стражданнях, гострому емоційному напруженні, тривалому стресі, втраті відчуття безпеки, пригніченості, порушенні сну та погіршенні загального стану здоров`я. 
23 січня 2026 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.01.2026 відкрито провадження по справі та призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
26 березня 2026 року до суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У відзиві останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що Адміністрація Держприкордонслужби є неналежним відповідачем у цій справі. Вважає, що розмір шкоди є необґрунтованим та неправомірним.
В судове засідання позивач не з`явилась, до суду її представником подана заява про розгляд справи без участь позивача та її представника.
Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.
Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до приписів ст. ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Згідно з положеннями ч. 1ст. 16 ЦК України та ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).
Положеннями ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Водночас, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
В судовому засіданні встановлено, що 14 жовтня 2024 року позивачка - громадянка США ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) прямувала з метою виїзду з України через пункт пропуску «Вилок». Для ідентифікації та перетинання державного кордону Позивачка пред`явила паспорт громадянина Сполучених Штатів Америки № НОМЕР_1 , виданий 14.08.2019 органом Державний департамент Сполучених Штатів Америки (United States Department of State).
Того ж дня, 14 жовтня 2024 року, посадовою особою Державної прикордонної служби України - начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_4 , лейтенантом ОСОБА_4 - було оформлено рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 14 жовтня 2024 року та протокол про адміністративне затримання від 14 жовтня 2024 року.
Постановою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2024 року провадження у справі № 299/7449/24 щодо позивачки за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Як на підставу в задоволенні позову позивач посилається на те, внаслідок зазначених подій та прийнятих щодо позивачки рішень/вчинених дій посадовими особами Державної прикордонної служби України позивачка зазнала негативних наслідків, зокрема майнового характеру та моральних страждань.
За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.
Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки і завдавала шкоди, отже доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.
Суд звертає увагу, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
З висновків ВС, викладених у постанові від 25.05.2022 №487/6970/20, завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що звертаючись до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади (посадової особи), позивач зобов`язаний довести наявність шкоди, спричиненої стражданнями чи приниженнями, та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Тобто, матеріали справи не містять доказів достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди.
Так, позивачем, не тільки не доведено, але й не наведено, у чому полягали душевні переживання та страждання, тим самим не розкрито змісту емоцій, що позбавляє суд можливості визнати такі стражданнями чи приниженнями.
Таким чином, відшкодування моральної шкоди є саме наслідком протиправної поведінки, тобто можливе виключно за наявності вини.
Тільки при наявності вини може бути розглянуто питання про відшкодування моральної шкоди, яке є похідним від протиправної поведінки. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, залежить від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Разом з тим, на час звернення до суду з зазначеною позовною заявою та розгляду даної справи відсутнє судове рішення про визнання судом протиправної поведінки (рішення, дії чи бездіяльності) посадових осіб Адміністрації державної прикордонної служби України.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено наявність моральної шкоди завданої відповідачем та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову та відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов є необгрунтованим та задоволенню не підлягає в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 110, 141, 142, 206, 258, 259, 263-266, 268, 354, 355 ЦПК України; ст. 56 Конституції України; ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. ст. 13, 15, 16, 23, 1167 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну ОСОБА_2 до Адміністрації державної прикордонної служби України про відшкодування шкоди - залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів з дня його проголошення.

Суддя Андрій АНОХІН