Справа № 743/1410/25 
Провадження № 2/743/115/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого — судді Макаревича Я. М.,
за участю секретаря судового засідання Довбенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ріпки в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено договір № 03.03.2025-100000863 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 3 000 гривень шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 .
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7 161,82 гривень: тіло кредиту — 2 859,51 гривень, прострочені проценти — 2 802,31 гривень, неустойка — 1 500 гривень.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.01.2026.
08.01.2026 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20.02.2026 підготовче засідання відкладено до 08.04.2026 з метою повторного виклику відповідача.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30.06.2026. Витребувано від позивача детальний розрахунок нарахованих відсотків за кредитними договором із зазначенням, зокрема, але не виключно: суми заборгованості, на яку нараховано відсотки, розміру процентної ставки, суми нарахованих відсотків із зазначенням за кожен день їх нарахування та суми сплати за наявності.
04.06.2026 від позивача надійшов розрахунок заборгованості, що був витребуваний судом.
30.06.2026 справу знято з розгляду у зв`язку звідсутністю мережі інтернет.
Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення. Представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Ухвалою від 24.07.2026 суд постановив розглянути справу заочно на підставі наявних доказів відповідно до частини 4 статті 223, статей 280, 281 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося (частина 2 статті 247 ЦПК України).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 03.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 03.03.2025-100000863 в електронній формі — шляхом обміну електронними повідомленнями з підписанням одноразовим ідентифікатором E332, надісланим на фінансовий номер телефону позичальника 0992011289, у порядку статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Ідентифікація позичальника при укладенні договору здійснена через систему BankID Національного банку України.
За умовами договору сума кредиту становить 3 000 гривень; строк кредитування — 140 днів з дати надання, з кінцевою датою повернення 20.07.2025; процентна ставка — фіксована, 1 відсоток за день користування кредитом; денна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом) — 0,87 відсотка. Договором передбачено комісію за надання кредиту в розмірі 600 гривень (20 відсотків суми кредиту), а також неустойку в розмірі 30 гривень за кожен день невиконання (неналежного виконання) кожного окремого грошового зобов`язання.
На виконання умов договору кредитодавець перерахував позичальнику кредитні кошти в розмірі 3 000 гривень на належний позичальнику електронний платіжний засіб № 5168-74XX-XXXX-1342 із використанням послуги інтернет-еквайрингу, що підтверджується платіжною інструкцією (квитанцією про перерахування коштів) від 03.03.2025. Реквізити цього платіжного засобу зазначені позичальником у заявці до кредитного договору.
Позичальник частково виконав зобов`язання за договором, сплативши 15.03.2025, 30.03.2025 та 13.04.2025 платежі по 666,83 гривень кожен, а всього 2 000,49 гривень. Ці платежі враховані позивачем при формуванні розрахунку заборгованості.
Згідно з розрахунком позивача станом на 02.06.2026 заборгованість за договором становить 7 161,82 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту — 2 859,51 гривень; заборгованість за процентами — 2 802,31 гривень, нарахованими за період з 03.03.2025 по 20.07.2025 (у межах погодженого строку кредитування); неустойка — 1 500 гривень, нарахована за період з 28.04.2025 по 16.06.2025.
ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 3, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та акцепту, підписаного відповідно до статті 12 цього Закону. Моментом підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (частина 1 статті 12 Закону).
Факт підписання договору одноразовим ідентифікатором підтверджується матеріалами справи. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що номер телефону НОМЕР_2 не належить відповідачу або що ідентифікатор E332 було використано іншою особою.
Додатково суд враховує, що ідентифікація відповідача при укладенні договору здійснена через систему BankID Національного банку України з використанням реквізитів банківського рахунку відповідача — поряд з підписанням договору одноразовим ідентифікатором. Цей метод ідентифікації передбачено Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» і підвищує достовірність встановлення особи позичальника в електронних правовідносинах.
Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, договір укладено у передбаченій законом формі, у зв`язку з чим він є обов`язковим для виконання (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню в цей строк.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до статей 549, 551 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 758/5318/23 системно роз`яснив застосування цієї норми. Зокрема, ВС вказав, що пункт 18 поширюється на договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; період особливих правових наслідків — період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення; правовий наслідок прострочення в цей період — позичальник звільняється від відповідальності за частиною 2 статті 625 ЦК України (інфляційні втрати і 3 проценти річних), а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені). Цей висновок послідовно застосовується Верховним Судом — зокрема, в постановах від 28 листопада 2024 року у справі № 756/8788/22 і від 27 листопада 2024 року у справі № 759/4324/23.
Воєнний стан в Україні введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 і триває з його неперервним продовженням Верховною Радою України відповідними законами.
Як встановлено судом у розділі ІІІ цього рішення, позивач заявив до стягнення неустойку (штраф, пеню) у розмірі 1 500 гривень за період з 28 квітня 2025 року по 16 червня 2025 року. Цей період повністю припадає на дію воєнного стану в Україні.
За цих обставин на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки за період дії воєнного стану. Нарахування позивачем неустойки за цей період є таким, що суперечить наведеній нормі.
Доводи позивача про правомірність неустойки з огляду на те, що кредитний договір укладено після набрання чинності Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (а отже, на нього не поширюється пільга пункту 6 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»), суд відхиляє. Зазначеним Законом № 3498-IX змін до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України не вносилося, ця норма є чинною і застосовується до прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, що мало місце в період дії воєнного стану, незалежно від дати укладення договору. Незастосовність окремої пільги, передбаченої Законом «Про споживче кредитування» для договорів, укладених до визначеної дати, не свідчить про правомірність нарахування неустойки, від сплати якої позичальника звільнено наведеною нормою пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України.
Відповідно неустойка в розмірі 1 500 гривень, нарахована за період дії воєнного стану, стягненню не підлягає. У задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.
Розмір нарахованих позивачем тіла кредиту та процентів за користування кредитом відповідає умовам кредитного договору та вимогам закону. Проценти нараховані в межах погодженого строку кредитування за фіксованою ставкою, узгодженою сторонами при укладенні договору.
Як встановлено в розділі ІІІ цього рішення, відповідно до пункту 4.1 кредитного договору позивач перерахував 3 000 гривень на належний відповідачу електронний платіжний засіб № 5168-74XX-XXXX-1342, що підтверджується платіжною інструкцією (квитанцією про перерахування коштів) від 03.03.2025. За змістом частини 1 статті 1054 ЦК України позивач належно виконав своє зобов`язання щодо надання кредитних коштів.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Належне виконання зобов`язань передбачає дотримання боржником усіх умов договору, у тому числі щодо строку виконання, способу виконання та розміру належних платежів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свого зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала.
Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом, не подав, наявність та розмір заборгованості не оспорила, доводів позивача про укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та порушення зобов`язання щодо їх повернення не спростувала. Жодних доказів недійсності кредитного договору в цілому або окремих його умов, погашення заборгованості в більшому розмірі, ніж враховано позивачем у розрахунку, або інших обставин, які б свідчили про неправильність обчислення суми боргу, відповідач суду не надала. Власного контррозрахунку заборгованості відповідач також не подала.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на те, що позиція позивача обґрунтована письмовими доказами, які узгоджуються між собою, а відповідач жодних обставин, зазначених у позові, не спростував, суд вважає твердження позивача такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13-ц.
Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, у межах яких позивач належним чином виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти, тоді як відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у строки, визначені договором, не виконав.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03.03.2025 № 03.03.2025-100000863 є обґрунтованими частково та підлягають задоволенню в розмірі 5 661,82 гривень з мотивів, наведених вище в розділі IV цього рішення. У задоволенні решти позовних вимог у розмірі 1 500 гривень слід відмовити.
V. Розподіл судових витрат
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження розміру ставки судового збору відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 2 422,40 гривень.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Загальний розмір позовних вимог становив 7 161,82 гривень, з яких задоволено 5 661,82 гривень, що становить 79,06 % від заявлених вимог (5 661,82 / 7 161,82 ? 100 %). За цим відсотком пропорційний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1 915,15 гривень (2 422,40 ? 79,06 %).
Заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 6 000 гривень у цьому рішенні не вирішуються. Доказів понесення таких витрат під час розгляду справи позивач не надав, зазначивши, що відповідні докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. За частиною 8 статті 141 ЦПК України у такому разі суд вирішує питання про розподіл цих витрат за заявою сторони, поданою в порядку частини 1 статті 246 ЦПК України.
З урахуванням викладеного, керуючись статтями 12, 19, 141, 263, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 133-А) заборгованість за кредитним договором від 03.03.2025 № 03.03.2025-100000863 у розмірі 5 661 (п`ять тисяч шістсот шістдесят одна) гривня 82 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 133-А) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 915 (одна тисяча дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 15 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд — якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернігівського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 24.07.2026.

Суддя Я. М. МАКАРЕВИЧ