ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

25.08.2026 | м. Суми | Справа № 920/791/26

Господарський суд Сумської області у складі судді Жерьобкіної Є.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників за наявними матеріалами справу № 920/791/26
за позовом Акціонерного товариства “Укрнафта” (04053, м. Київ, пров. Несторівський, буд. 3-5, код ЄДРПОУ 00135390) 
до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ),
про стягнення 16436 грн 62 коп. 

1. Короткий зміст позовних вимог, заперечень проти позову та хід розгляду справи.
1.1. У червні 2026 до Господарського суду Сумської області надійшла позовна заява, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 16436,62 грн. витрат з виплати середнього заробітку працівнику ОСОБА_1 , призваному на навчальні збори до Харківського національного університету внутрішніх справ м. Харків у період з 19.06.2021 до 18.07.2021.
1.2. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2026 справу № 920/791/26 призначено до розгляду судді Жерьобкіній Є.А.
1.3. Ухвалою від 22.06.2026 Господарський суд Сумської області залишив позовну заяву без руху, надав Акціонерному товариству “Укрнафта” десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом зазначення реквізитів рахунку позивача в банку, небанківському надавачі платіжних послуг, надати документ, що підтверджує наявність такого рахунку, або інформацію про його відсутність.
1.4. Позивач подав до суду заяву (вх. № 3399 від 24.06.2026), з реквізитами рахунку в банку: IBAN НОМЕР_2 в АБ “Укргазбанк”, м. Київ, МФО 320478, отримувач АТ “Укрнафта”, код ЄДРПОУ 00135390.
1.5. Ухвалою від 26.06.2026 Господарський суд Сумської області постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/791/26. Справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу надати п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України. Позивачу надати семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив відповідно до ст. 166 ГПК України. Відповідачу надати семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення відповідно до ст. 167 ГПК України.
1.6. Відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 3583 від 06.07.2026), в якому проти позову заперечує та зазначає, що працівник позивача ОСОБА_1 дійсно проходив навчальні збори у військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» у період з 19.06.2021 до 18.07.2021, сума відшкодування середнього заробітку заявлена позивачем до відшкодування склала 16436,62 грн., проте, відповідач листом № 448 від 15.09.2021 повідомив позивача про відсутність бюджетних асигнувань на 2021 рік для вказаних виплат. Також, відповідач заявив про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом. 
1.7. Позивач подав відповідь на відзив (вх. № 3741 від 13.07.2026), в якій зазначає, що відповідач визнає факт перебування працівника позивача на навчальних зборах з 19.06.2021 до 18.07.2021 та факт необхідності відшкодування середнього заробітку військовозобов`язаним, призваним на навчальні збори за рахунок коштів державного бюджету. При цьому, відсутність бюджетних асигнувань для вказаних виплат не є законною підставою для невиконання своїх зобов`язань відповідачем. 
1.8. За приписами ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів в обґрунтування своїх позицій по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарський суд, в межах наданих йому повноважень, створив належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав. 
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом.
2.1. На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 01.02.2012 «Про затвердження Порядку проведення військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу», Інструкції про організацію військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженої наказом Міністерства оборони України і Міністерства освіти науки України від 14.12.2015 №719/1289 (у редакції наказу Міністерства оборони України, Міністерства освіти і науки України № 316/833 від 18.06.2019), наказу з основної діяльності військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 46 від 03.06.2021 та повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1036 від 10.06.2021, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_1 (наказ про прийняття на роботу № 450-к/тр від 05.07.2019) був призваний на навчальні збори до Харківського національного університету внутрішніх справ у період з 19.06.2021 до 18.07.2021.
2.2. Згідно Витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 46 від 03.06.2021 навчальний збір проводиться у військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» м. Харків.
2.3. Згідно наказу № 211-к/тм від 11.06.2021 ОСОБА_1 був увільнений від роботи на період з 19.06.2021 до 18.07.2021, у зв`язку з проходженням зборів (служби) військовозобов`язаними та резервістами, зі збереженням займаної посади і середньої заробітної плати. Департаменту бухгалтерського обліку та звітності виплату середнього заробітку провести за рахунок ПАТ «Укрнафта», з наступним відшкодуванням цим витрат за рахунок коштів Державного бюджету України. Подати до військового комісаріату відомість про середню заробітну плату працівника, відповідно до п. 12 «Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів», затвердженої наказом МОУ № 80 від 12.03.07.
2.4. Відповідно до п. 11 Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам № 80 від 12.03.2007 (далі - Інструкція № 80) виплата середнього заробітку військовозобов`язаним, призваним на збори, провадиться підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, з подальшим відшкодуванням цих витрат військовими комісаріатами.
2.5. Згідно виписок по особовим рахункам НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» за червень- липень 2021 була виплачена заробітна плата працівникам. 
2.6. Відповідно до п. 12 Інструкції № 80 підприємства, установи та організації для покриття витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, подають до районного військового комісаріату, у якому перебувають на обліку військовозобов`язані, рахунки, котрі акцептуються і передаються до обласного військового комісаріату для оплати. Відшкодуванню підлягають всі витрати, пов`язані з виплатою середнього заробітку (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). До рахунків додаються відомості на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним, призваним на збори, згідно з цією Інструкцією за наведеною формою.
2.7. Листом № 448 від 15.09.2021 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача що бюджетними асигнуваннями на 2021 рік не передбачені виплати пов`язані з відшкодуванням середнього заробітку студентів вищих навчальних закладів, які навчаються за програмою підготови офіцерів запасу. 
2.8. Листом НГВУ «Охтирканафтогаз» АТ "Укрнафта" від 24.02.2026 № 01/01/13/05/04/01-02/01/160 ІНФОРМАЦІЯ_4 подана інформація:
відомості на виплату середньої заробітної плати працівника, нарахованої військовозобов`язаному, призваному на збори;
розрахунок середньої заробітної плати;
рахунок на виплату коштів.
2.9. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.
Згідно пункту 8 Порядку № 100 від 08.02.1995 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного(годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
2.10. Згідно відомості на виплату середньої заробітної плати працівника, нарахованої військовозобов`язаному, призваному на збори, середня зарплата на місяць становить 14974,81 грн., сума витрат, яка підлягає відшкодуванню за період перебування на зборах (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) складає 16436,62 грн.
2.11. Згідно рахунку № 27 від 17.02.2026 НГВУ «Охтирканафтогаз» АТ "Укрнафта", виставленого ІНФОРМАЦІЯ_4 , компенсація витрат по виплаті середньої з/плати по військовозобов`язаним згідно відомості складає 16436,62 грн. (в тому числі ПДВ 2963,98 грн.). 
2.12. Вищевказаний лист з додатками направлено засобами поштового зв`язку «Укрпошта» (номер поштового відправлення R067109111047 від 25.02.2026) за адресою: АДРЕСА_2 .
2.13. Відповіді на лист матеріали справи не містять.
2.14. Витрати позивача у розмірі 16436,62 грн., пов`язані з виплатою середнього заробітку працівнику НГВУ «Охтирканафтогаз» АТ «Укрнафта» ОСОБА_1 , відповідачем відшкодовано не було, внаслідок чого позивач звернувся з цим позовом до суду.
3. Мотиви, якими керувався суд, застосоване ним законодавство та висновки за наслідками розгляду справи.
Згідно ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання: кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 119 Кодексу законів про працю України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", Про альтернативну (невійськову) службу", «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовозобов`язані призиваються на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори. Резервісти проходять підготовку та збори відповідно до програм у порядку, встановленому положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві. Чисельність військовозобов`язаних, які підлягають призову на навчальні збори, щорічно визначається Міністерством оборони України в межах бюджетних асигнувань на оборону. Військовозобов`язані та резервісти, яким надійшла повістка відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України) на прибуття для призову на збори, зобов`язані прибути в пункт і в строк, зазначені у повістці. Керівники підприємств, установ, організацій та закладів освіти незалежно від підпорядкування та форми власності на вимогу відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України забезпечують своєчасне прибуття військовозобов`язаних та резервістів до визначених пунктів збору (абзаци 1-2 ч. 9 ст. 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").
Згідно ч. 11 ст. 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за призваними на збори військовозобов`язаними на весь період зборів та резервістами на весь час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, включаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, зберігаються місце роботи, а також займана посада та середня заробітна плата на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування і форм власності.
Згідно ч. 13 ст. 29 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата середньої заробітної плати військовозобов`язаним за весь період зборів та резервістам за час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз. 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам" від 23.11.2006 № 1644 виплата середнього заробітку військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, проводиться підприємствами, установами та організаціями, в яких працюють призвані на збори громадяни, з наступним відшкодуванням цих витрат за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями. 
Умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, визначені Інструкцією, затвердженою наказом Міністра оборони України від 12.03.2007 № 80 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.03.2007 за № 269/13536 (далі – Інструкція № 80).
Згідно п. 7, 8 Інструкції № 80 за військовозобов`язаними, призваними на збори, зберігається на весь період зборів, уключаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, місце роботи, займана посада та середній заробіток як на основній, так і на сумісних роботах. Особам, призваним на збори, виплачується заробітна плата за відпрацьований час до дня припинення роботи у зв`язку з від`їздом на збори, а також середня заробітна плата за перші півмісяця зборів. За решту часу перебування на зборах виплата заробітної плати провадиться у звичайні строки, установлені на підприємстві, в установі чи організації, де працює військовозобов`язаний. Зазначені особи не підлягають звільненню з роботи з ініціативи власника або вповноваженого ним органу незалежно від підпорядкування і форм власності з дня отримання повістки про призов і до повернення, крім випадків ліквідації установи, підприємства, організації тощо, де вони працювали.
Згідно п. 11, 12, 13 Інструкції виплата середнього заробітку військовозобов`язаним, призваним на збори, провадиться підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, з подальшим відшкодуванням цих витрат військовими комісаріатами. Підприємства, установи та організації для покриття витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, подають до районного військового комісаріату, у якому перебувають на обліку військовозобов`язані, рахунки, котрі акцептуються і передаються до обласного військового комісаріату для оплати. Відшкодуванню підлягають всі витрати, пов`язані з виплатою середнього заробітку (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Середній заробіток військовозобов`язаних, призваних на збори, розраховується підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, відповідно до чинних нормативно-правових актів.
За умовами п. 4.6 Інструкції з організації і проведення навчальних зборів з військовозобов`язаними у військових частинах і установах Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.11.2009 № 560, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 560), командири військових частин (установ) зобов`язані під час проведення навчальних зборів організувати: видання наказу про зарахування військовозобов`язаних до списків особового складу військової частини (установи), організувати їх облік; внесення відповідних записів про проходження навчальних зборів у військово-облікові документи військовозобов`язаних із зазначенням тривалості і виду навчальних зборів, завіривши їх підписом, скріпленим гербовою печаткою військової частини (установи), тощо.
Умовами пункту 4.7 Інструкції № 560 передбачено, що обласні військові комісаріати (військовий комісаріат Автономної Республіки Крим) зобов`язані після закінчення навчальних зборів відшкодувати витрати підприємствам (установам та організаціям), на яких працюють військовозобов`язані, призвані на навчальні збори, з виплатою середнього заробітку за весь період проведення навчальних зборів та урахуванням часу перебування у дорозі до місця проведення навчальних зборів і у зворотному напрямку, тощо.
Згідно абз. 1 п. 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 30.03.2021 № 1357-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку", який набрав чинності 23.04.2021, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються на базі діючих військових комісаріатів шляхом їх перетворення протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом; територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є правонаступниками військових комісаріатів, на базі яких вони утворюються.
Відповідно до п. 10 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім виконання функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, здійснюють відшкодування роботодавцям середнього заробітку військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міноборони.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли у зв`язку з невідшкодуванням позивачу витрат на виплату середнього заробітку працівнику підприємства, призваному на збори як військовозобов`язаний чи резервіст за час перебування працівника на зборах.
З огляду на викладене, ІНФОРМАЦІЯ_5 є особою, відповідальною за відшкодування витрат позивача на виплату військовозобов`язаному працівнику, який проходив військові збори, середньої заробітної плати у розмірі 16436,62 грн.
Підставою для здійснення компенсації витрат підприємства є рахунок підприємства та відомість на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаному, призваному на збори.
Позивач виконав вимоги законодавства та дотримався порядку подання ІНФОРМАЦІЯ_4 необхідних документів для відшкодування середньої заробітної плати, нарахованої позивачем військовозобов`язаному працівнику за період перебування на зборах, що зумовило виникнення у відповідача обов`язку з відшкодування позивачу вищевказаних витрат.
Відповідач не подав до суду доказів відшкодування позивачу зазначених витрат, правильності суми відшкодування та фактичні обставини, на яких грунтується позов, не заперечив, натомість послався на відсутність коштів для здійснення таких виплат.
Суд ураховує, що за приписами ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Отже, законодавство не передбачає залежності відшкодування витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним від фактичного фінансування відповідача чи випадків повного або часткового його звільнення від виконання такого обов`язку.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007).
За статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування не є виправданням за бездіяльність. Під бездіяльністю у цій справі ЄСПЛ мав на увазі тривалу затримку виплату коштів.
Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.
Щодо строку позовної давності суд зазначає наступне.
Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Частинами 1 та 5 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 
Як встановлено судом, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 46 від 03.06.2021 та повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_6 вихідний №1036 від 10.06.2021 електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування НГВУ «Охтирканафтогаз» ПАТ «Укрнафта» ОСОБА_1 був призваний на навчальні збори до Харківського національного університету внутрішніх справ у період з 19.06.2021 до 18.07.2021 та увільнений від роботи із збереженням займаної посади і середньої заробітної плати.
Листом № 448 від 15.09.2021 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача, що бюджетними асигнуваннями на 2021 рік не передбачені виплати пов`язані з відшкодуванням середнього заробітку студентів вищих навчальних закладів, які навчаються за програмою підготови офіцерів запасу. 
Таким чином, право вимоги щодо відшкодування витрат на виплату середнього заробітку за період перебування працівника на навчальних зборах у ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Охтирканафтогаз» виникло 16.09.2021 (під час дії введеного в Україні карантину). 
Велика Палата Верховного Суду у постанові № 903/602/24 від 02.07.2025 виснувала:
статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
В подальшому Законом України від 14.05.2025 № 4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» (далі - Закон № 4434-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Закон № 4434-ІХ набрав чинності 04.09.2025.
З викладеного слідує, що з урахуванням правил врегулювання строків позовної давності в умовах дії карантину і правового режиму воєнного стану, якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а потім до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану); після чого, починаючи з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився та був відновлений 04.09.2025.
Практично це означає, що коли право вимоги виникло вже в період зупинення, тобто після 2 квітня 2020 року, у такому випадку позовна давність взагалі не розпочинала свого перебігу, а отже, з 4 вересня 2025 року особа має повний строк три роки (або інший строк, передбачений законом для відповідної вимоги).
Таким чином, позивач звернувся до суду з цим позовом в межах строку позовної давності.
4. Розподіл судових витрат.
Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Враховуючи, що позивачем позовну заяву подано через підсистему “Електронний суд” та позовні вимоги задоволено судом у повному обсязі, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в розмірі 2662,40 грн. (коефіцієнт 0,8 розміру ставки судового збору).
Керуючись ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства “Укрнафта” (04053, м. Київ, пров. Несторівський, буд. 3-5, код ЄДРПОУ 00135390; р/р IBAN НОМЕР_2 в АБ “Укргазбанк”, м. Київ, МФО 320478) відшкодування середнього заробітку працівника у розмір 16436,62 грн.; 2662,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане суддею 31.08.2026.

Суддя | Є.А. Жерьобкіна