Справа № 442/2044/26
Провадження № 1-кп/442/218/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження №1202614110000063 від 21.01.2026 відносно: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стебника Дрогобицького району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, особи з інвалідністю ІІ групи, раніше неодноразово судимого: 31.05.2013 Жовківським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 05.08.2014 Стрийським міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 23.01.2019 Стрийським міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі; 11.11.2021 Стрийським міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 395, ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 29.11.2023 вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, який змінено ухвалою Львівського апеляційного суду від 14.02.2024, яку змінено постановою Верховного Суду від 04.11.2024, та останній вважається засудженим за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; 28.01.2026 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 71 КК України остаточно визначено останньому до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці; 19.05.2026 Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років 8 місяців позбавлення волі, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 України,
учасники кримінального провадження:
прокурори – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
обвинувачений – ОСОБА_3 ,
захисник – ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив, а повторно вчинив нові, умисні, корисливі, тяжкі злочини проти власності в умовах воєнного стану.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України та діяв в період вчинення  ОСОБА_3 інкримінованих дій ( Указ Президента України № 793/2025 від 20.10.2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №4643-IX від 21.10.2025 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», термін дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб).
Так, ОСОБА_3 , 22 грудня 2025 року, приблизно о 18 год 32 хв, перебуваючи на другому поверсі під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 , побачив у коридорі неподалік квартири № 12 велосипед марки «CARVER PНT 26» біло-рожевого кольору який належить на праві власності потерпілій ОСОБА_8 , та в цей час переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за чужий рахунок, у нього виник прямий умисел на таємне викрадення майна потерпілої.
Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій та передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, переконавшись в тому, що його дії не будуть викриті сторонніми особами, перебуваючи на другому поверсі під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , таємно, повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, викрав велосипед марки «CARVER PНT 26» біло-рожевого кольору вартістю 8 962 грн. 77 коп., який взяв обома руками та виніс з під`їзду будинку, після чого утримуючи при собі викрадене майно, покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на вказану суму. 
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
Крім цього, 20 січня 2026 року приблизно о 03 год 30 хв ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу ТЦ «Парк» за адресою: м. Дрогобич, вул. В. Великого, 1Г, помітив біля входу до торгового центру розважальний автомат «Боксер», який належить на праві власності потерпілому ОСОБА_9 . У цей час, керуючись корисливим мотивом та маючи на меті особисте збагачення за рахунок чужого майна, у ОСОБА_3 виник прямий умисел на таємне викрадення грошових коштів із зазначеного розважального автомата.
Реалізовуючи свій протиправний намір, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та в умовах воєнного стану, переконавшись, що його дії не будуть помічені сторонніми особами, перебуваючи поблизу ТЦ «Парк» за адресою: м. Дрогобич, вул. В. Великого, 1Г, таємно, шляхом вільного доступу, за допомогою викрутки, яку приніс із собою, пошкодив отвір купюроприймача розважального автомата, після чого, просунувши руку всередину апарата, таємно викрав грошові кошти в сумі 5000 грн.
Після цього покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 5000 грн.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
Крім цього, ОСОБА_3 , 21 січня 2026 року, приблизно о 18 год. 40 хв., перебуваючи на парковці поблизу КНП «Стебницька міська лікарня» ДМР, що по вул. Січових Стрільців, 2, у м. Стебник Дрогобицького району Львівської області, побачив припаркований автомобіль марки «Mazda 6», синього кольору, номерний знак « НОМЕР_1 », який перебуває на праві приватної власності у ОСОБА_10 , та в цей час у нього виник прямий умисел на проникнення у вказаний автомобіль з метою таємного викрадення майна потерпілої. 
Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій та передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, переконавшись в тому, що його дії не будуть викриті сторонніми особами, перебуваючи на парковці неподалік КНП «Стебницька міська лікарня» ДМР, що по вул. Січових Стрільців, 2, у м. Стебник Дрогобицького району Львівської області, підійшов до передньої дверці автомобіля марки «Mazda 6», синього кольору, номерний знак « НОМЕР_1 », за допомогою невстановленого предмета розбив вікно, відчинив дверці автомобіля, проник у салон автомобіля, та опустив спинку заднього сидіння, проник у багажне відділення автомобіля, звідки витягнув портативний кисневий концентратор марки «Inogen» вартістю 115000 грн. та аспіратор медичний «DeVilbiss VacuAide QSU Suction» вартістю 29500 грн., які поклав на заднє сидіння салону автомобіля з метою подальшого викрадення, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій які вважав за необхідне для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки був виявлений у салоні автомобіля працівниками Національної гвардії України.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) поєднаній із проникненням у сховище, вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.
Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та дав показання, що події вчинення ним злочинів відбулись в кінці грудня 2025 року та в січні 2026 року, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, зокрема щодо часу, місця, способу вчинення крадіжки, переліку та вартості викраденого. Вказав, що щиро кається, він має тяжкі хвороби та маму на утриманні, просив суворо не карати. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 визнав повністю.
Від потерпілої ОСОБА_8 , та ОСОБА_10 , надійшли письмові заяви про розгляд кримінального провадження у їх відсутності, щодо міри покарання покладаються на думку суду. ОСОБА_8 поданий цивільний позов підтримала повністю.
Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду даного кримінального провадження.
На підставі вимог ст. 325 КПК України, за погодженням із сторонами кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності потерпілих. 
Крім повного визнання своєї винності обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.
При цьому, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України.
Його дії вірно кваліфіковано за:
- ч.4 ст.185 КК України, - оскільки він вчинив повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану;
- ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) поєднаній із проникненням у сховище, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.
Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів. Наведені вище докази винності у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце.
При призначенні покарання обвинуваченому  ОСОБА_3  суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
В даній справі, суд, призначаючи покарання при виборі заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.
При цьому до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. 
Також суд враховує те, що обвинувачений усвідомлює наслідки кримінальних правопорушень
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують покарання, аналізу особи винного, що ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, перебуває на обліку у лікаря нарколога, не перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім того, суд враховує наслідки та обставини вчинених ним злочинів, те, що останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а тому на підставі встановлених судом конкретних обставин події, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає, що ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкцій ч. 3 ст.15 - ч. 4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів у майбутньому.
У кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_8 заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 , у якому просила суд стягнути у її користь з останнього завдану кримінальним правопорушенням матеріальну у розмірі 8962 грн. 77 коп. 
Обвинувачений  ОСОБА_3 , під час судового розгляду, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов визнав у повному обсязі.
Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_8 цивільний позову про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, що завдана злочином, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.127 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи, що цивільний позов потерпілої є обґрунтованим, доведений належними доказами, вартість викраденого майна відповідає сумі заявлених позовних вимог та повністю визнається обвинуваченим, суд вважає, що даний цивільний позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України арешти, накладені на майно, згідно ухвал слідчих суддів Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.01.2026, 06.02.2026 – скасувати. 
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Щодо процесуальних витрат у розмірі 3119 гривень 90 копійок, а саме: вартість проведення судової дактилоскопічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/114-26/3409-Д), то вони у відповідності до ст. 124 КПК України повинні бути стягнуті на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_3 .
Запобіжний захід, обраний обвинуваченому у виді тримання під вартою залишити до вступу вироку в законну силу.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 , ч.15 ст. 615 КПК України, суд 

у х в а л и в :
ОСОБА_3  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 185, ч.4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:
-за ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 років позбавлення волі;
-за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно обратиОСОБА_3  покарання у виді 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.05.2026 і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 6 (шести) років 9 (дев`яти ) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 рахувати з 21 січня 2026 року.
Скасувати арешти накладені на майно, згідно ухвал слідчих суддів Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.01.2026, 06.02.2026.
Речові докази:
автокрісло марки «Maxi Cosi»; портативний кисневий концентратор марки «Inogen», аспіратор медичний DeVilbiss VacuAide QSU Suction - повернути потерпілій ОСОБА_10 .
Два сліди рук, один з яких вилучений з панелі коробки передач автомобіля, а інший з внутрішньої частини поверхні капота автомобіля марки «Mazda 6», номерний знак « НОМЕР_1 »; змив вилучений з дверної ручки з зовнішньої частини дверей водія автомобіля марки «Mazda 6», змив вилучений з дверної ручки з внутрішньої частини дверей водія автомобіля марки «Mazda 6», змив вилучений з поверхні керма автомобіля марки «Mazda 6», недопалок вилучений з килимка біля водійського сидіння автомобіля марки «Mazda 6» - знищити.
Шапку чорного кольору з червоно-жовтою емблемою, куртку чорного кольору з написом «REGATTA», баф сірого кольору з білими візерунками, спортивні, штани «Adidas» чорного кольору з резинкою оранжевого кольору, кросівки «NIKE» чорного кольору з білою емблемою, рюкзак «Adidas» світло коричневого кольору з червоними вставками в якому знаходяться ручні слюсарні інструменти - вилучені під час затримання ОСОБА_3 – повернути останньому.
Куртку чорного кольору зі світловідбивними вставками марки «CMP», яку ОСОБА_11 добровільна видала під час огляду предмету 05.02.2026 – повернути останній. 
Цивільний позов ОСОБА_8 – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_8 - 8962 грн. 77 коп. завданої матеріальної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 3119 гривень 90 копійок, а саме: вартість проведення судової дактилоскопічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/114-26/3409-Д).
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя        ОСОБА_12