Справа №579/1372/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2085/26 	
Категорія - 53 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Черних О.М. (суддя-доповідач), суддів: Петен Я.Л., Замченко А.О.,
з участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В.
в присутності:
позивачки – ОСОБА_1 ,
її представника – адвоката Вернигори Валентина Миколайовича,
представника відповідача – адвоката Рекухи Володимира Георгійовича,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми та в режимі відеоконференції у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 24.02.2026 ухваленого під головуванням судді Моргуна О.В. у справі № 579/1372/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою,
УСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позову
ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила суд стягнути з останнього на її користь 443807 грн 10 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником транспортного засобу Buick Regal, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
Вказала, що 03.03.2025 об 11 год 25 хв. на вул.Кооперативна, 6 в м.Кролевець Сумської області ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 виїхав на зустрічну смугу руху з увімкненим лівим поворотом, де здійснив поворот праворуч, порушуючи ПДР України допустив зіткнення з автомобілем Buick Regal, під її керуванням, який рухався позаду в попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.
Зазначила, що власником транспортного засобу DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 . 
Учасниками дорожньо-транспортної пригоди був складений електронний європротокол. Під час складання протоколу вона свою вину у порушенні ПДР України визнала, про що внесла відомості до п. 14 «Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 03.03.2025», водій ОСОБА_3 в повідомленні зазначив, що в ДТП не винен.
Посилаючись на те, що вперше опинилась в такій ситуації, в момент ДТП перебувала в шоковому стані, а тому підписала європротокол, не розуміючи, наслідків.
На даний час, вона заперечує свою вину у дорожньо-транспортній пригоді, вважає, що правила дорожнього руху було порушено водієм автомобіля DAF XF 105.410, які є у причинному зв`язку із наслідками. 
Зазначила, що їй, як власниці транспортного засобу марки Buick Regal, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричинена матеріальна шкода, згідно висновку товарознавчої експертизи № 869 від 22.05.2025, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки Buick Regal, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, після ДТП, що сталось 03.03.2025, станом на дату події складає 443807,10 грн.
Вказала, що ОСОБА_3 , вчинив дорожньо-транспорту пригоду, перебуваючи у трудових відносинах з ОСОБА_2 під час виконання трудових обов`язків, а тому відповідач, як власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за заподіяну шкоду перед потерпілою особою. 
Повідомила, що у виплаті страхового відшкодування страховою компанією ПрАТ«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» їй було відмовлено.
Просила суд стягнути з ОСОБА_2 443807,10 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
До Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вимог не заявлялось.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 24.02.2026 в задоволенні позову відмовлено.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивачкою не доведено порушення водієм автомобіля DAF XF 105.410 ОСОБА_3 ПДР України, які є у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, а тому дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог. 
Короткий зміст апеляційної скарги 
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог матеріального та процесуального законодавства, а саме, всебічності та повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, не надання належної правової оцінки наданих сторонами у справі доказам, просила апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження дорожньо-транспортної пригоди, згідно якого було встановлено, що водій автомобіля DAF XF 105.410 ОСОБА_3 порушив п.10.4, 10.6 ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Натомість в основу рішення, суд першої інстанції поклав покази свідків, які не були очевидцями події і є заінтересованими особами. 
Вказала, що зверталась до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з вимогою про виплату страхового відшкодування, проте їй було відмовлено. 
Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні її позовних вимог. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026 справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 06.05.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 29.05.2026 відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 29.05.2026 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні 
Короткий зміст відзивів
23.04.2026 представник ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» адвокат Пилипець А.Ю. направив відзив, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 24.02.2026, в частині заявлених вимог до ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» без змін.
Свій відзив мотивував тим, що правовідносини, що склались між сторонами регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідною умовою для виплат страхового відшкодування є наявність вини Страхувальника, тобто відповідача - ОСОБА_2 .
Проте, зазначив, що вина ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді встановлена не була, а тому вимоги про стягнення суми страхового відшкодування є безпідставними та такими, що не піддягають задоволенню, оскільки страховий випадок не настав. 
Зазначив, що позивачкою порушено порядок розрахунку матеріального збитку, оскільки остання при визначенні розміру заподіяної шкоди, в порушення ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не визначила ринкову вартість транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. 
Вказав, що відповідно до договору страхування встановлено ліміт відповідальності ПрАТ «УСК Княжа ВІГ» в розмірі 130 000 грн., при цьому франшиза - 3200 грн. 
10.06.2026 відповідач  ОСОБА_2  надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційний суд залишити рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 24.02.2026 без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. 
Вказав, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та зміст правовідносин, дослідивши надані сторонами докази та прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
Позиція апеляційного суду 
У судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та третя особа ОСОБА_3 не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст.ст.371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності учасників, які не з`явились. 
2. Мотивувальна частина
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивачку ОСОБА_1 , її представника- адвоката Вернигору В.М., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Рекуху В.Г., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Мотиви з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України. 
Фактичні обставини справи 
ОСОБА_1 є власником автомобіля Buick Regal , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8).
Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 03.03.2025, по вул. Кооперативна, 6 в м. Кролевець, Сумської області 03.03.2025 близько 11-25 год сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: Buick Regal, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Транспортні засоби застраховані: Buick Regal – НАСК «Оранта», DAF XF 105.410 - ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс Груп». Під час складання повідомлення водійка ОСОБА_1 свою вину визнала, водій ОСОБА_3 зазначив про свою невинуватість (а.с. 45) 
Згідно висновку транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження експерта № 94/25 від 21.04.2025 на автомобілі Бьюік НОМЕР_1 наявні пошкодження в передній, лівій боковій, правій боковій частинах, в моторному відсіку та в салоні. Детальний опис пошкоджень, виявлених за наданими на дослідження матеріалами, наведено у дослідницькій частині. Пошкодження, наявні на автомобілі Бьюік НОМЕР_1 , відносяться до дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля ДАФ НОМЕР_2 , утворились при зіткненні з вказаним автомобілем ДАФ та послідувавшим за ним контактуванням з бетонними блоками, кущами, електроопорою. Зіткнення автомобілів Бьюік НОМЕР_1 та ДАФ НОМЕР_2 відбулось в місці розташування правої передньої кутової частини автомобіля ДАФ, біля правого краю проїзної частини. При цьому автомобіль ДАФ безпосередньо перед зіткненням здійснював правий поворот від лівого краю проїзної частини, автомобіль Бьюік рухався по правій стороні проїзної частини. Водій автомобіля Бьюік НОМЕР_1 ОСОБА_1 в дорожній ситуації, що склалася, мала діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України. Водій автомобіля ДАФ НОМЕР_2 ОСОБА_3 в дорожній ситуації, що склалася, мав діяти відповідно до вимог п.10.4, 10.6 ПДР України. В дослідженій дорожній ситуації, у причинному зв`язку з настанням ДТП перебувають дії водія автомобіля ДАФ НОМЕР_2 ОСОБА_3 , які не відповідали вимогам п.10.4, 10.6 ПДР України. В свою чергу, в діях водія автомобіля Бьюік НОМЕР_1 ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились у причинному зв`язку з настанням ДТП (а.с.9-14).
Згідно висновку транспортно-товарознавчого експерта № 869 від 22.05.2025 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки (моделі) Buick Regal, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, після ДТП, що сталось 03.03.2025, станом на дату події складає 443807,10 грн. (а.с.24-40).
Відповідно до трудового договору від 09.08.2022 ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів з 09.08.2022 до теперішнього часу (а.с. 70-71)
Згідно довідки, ОСОБА_2 засвідчив, що DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 не передавався в оренду чи користування третім особам (а.с. 72)
Начальник відділення поліції № 1 ( м. Кролевець) Конотопського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Сумській області повідомив, що в журналі Єдиного обліку за № 1911 від 03.03.2025 було зафіксовано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду між транспортними засобами Buick Regal, реєстраційний номер НОМЕР_1 та DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 . На місце події було направлено групу реагування патрульної поліції. При прибутті було встановлено, що водії транспортних засобів виявили бажання скласти «Європротокол», що передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому повідомлення не потребувало додаткової перевірки (а.с.74) 
Згідно поліса № ЕР-225193843 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_2 уклав договір з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс Груп», яким застрахував транспортний засіб DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Ліміт за шкоду життю та здоров`ю складає 320000 грн, ліміт за шкоду майну - 160000 грн, франшиза - 3200 грн. Строк дії договору з 05.12.2024 по 04.12.2025 (а. с. 102).
ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс Груп» не отримувала повідомлень/звернень/заяв від учасників події, що відбулась 03.03.2025, відповідно до листа № ЕР – 225193843 від 22.08.2025 (а.с. 61) 
В суді першої інстанції були допитані свідки.
Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що 03.03.2025 вона разом з ОСОБА_3 їхали в автомобілі DAF XF 105.410 НОМЕР_2 . Проїжджаючи по вул. Кооперативна в м. Кролевець, в той час, коли автомобіль заїжджав у двір сталася дорожньо-транспортна пригода. Що саме сталось вона пояснити не може, все відбувалось дуже швидко, щось пронеслось перед очима, вона злякалася. Після зіткнення, вона вийшла з автомобіля, побачила автомобіль Buick Regal на обочині. Водійка ОСОБА_1 сказала, що переплутала педалі. 
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що 03.03.2025 біля їхньої бази по вул. Кооперативна в м. Кролевець сталася дорожньо-транспортна пригода. Зазначила, що вона не була свідком обставин, при яких сталася пригода, бачила уже лише наслідки. Так, зазначила, що після зіткнення, права частина автомобіля DAF XF 105.410 була розбита, метрів за 50 побачила легковий автомобіль Buick Regal, біля якого бігала ОСОБА_1 . Вона зателефонувала в страхову компанію «Княжа Вієнна іншуранс Груп», звідки приїхав представник. Вони домовилися, що будуть складати європротокол, який склали, підписали та відвезли в страхову компанію. Однак документи прийняли лише на наступний день. ОСОБА_1 їй говорила, що вона переплутала педалі. Слідів гальмування не було.
Свідок ОСОБА_6 , пояснив, що до «Княжа Вієнна іншуранс Груп» подзвонив страхувальник, він виїхав на ДТП. Водій легкового автомобіля був винуватим в ДТП. Вони оформляли європротокол. ОСОБА_1 свою вину визнала, вони про це зазначили в європротоколі. Вказав, що ОСОБА_1 добровільно визнала свою провину, повідомила, що почала з правого боку обгон.
Свідок ОСОБА_7 пояснив, що 03.03.2025 він був у дворі. Почув сильний звук удару і коли вийшов на вулицю побачив, що сталась дорожньо-транспортна пригода. Легковий автомобіль був в кюветі, трішки далі стояла фура. ОСОБА_1 відповіла, що переплутала педалі. 
Свідок ОСОБА_8 пояснив, що 03.03.2025 він був в офісі, почув сильний звук удару. Вийшовши на вулицю побачив, що автомобіль DAF XF 105.410 стоїть з поворотом на базу, автомобіль Buick, по правій стороні дороги в`їхала в стовп. Зі слів жінки він зрозумів, що вона натиснула на газ замість тормоза. Слідів гальмування він не бачив. У DAF XF 105.410 був увімкнений правий поворот .
Свідок ОСОБА_9 пояснив, що 03.03.2025 виїхав на місце події, ДТП з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Протокол про адміністративне правопорушення не складався, оскільки учасники повідомили про намір складати європротокол. Водій легкового автомобіля ОСОБА_1 визнала свою провину. Водій автомобіля DAF XF 105.410 пояснював, що фура заїжджала у двір, був увімкнений правий поворот, а легковий автомобіль його не пропустив. Слідів гальмування він не бачив. Легковий автомобіль стояв за 15-20 метрів від воріт, з`їхав з правої частини на узбіччя, в`їхав в опору. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема позивачкою не доведено протиправність поведінки відповідача.
Суд першої інстанції послався на те, що будь-які докази протиправності поведінки відповідача та його вина в заподіянні позивачу майнової шкоди в розмірі зазначеному в позовній заяві в матеріалах справи відсутні.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Встановлено, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
З огляду на положення статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним з їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців з вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден з них не має права на відшкодування.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).
Відповідно до ст. 5, ч. 1 ст. 14, п. 1 ч. 1, ч. 2, п. 1, 2 ч. 3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону.
Страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті.
Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 Закону України «Про страхування»).
У ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті.
Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу включає:
1) вартість складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують ремонту (заміни) у зв`язку з їх пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до переліку, визначеного на підставі акта огляду транспортного засобу, складеного представником страховика (у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ), або висновку суб`єкта оціночної діяльності, оцінювача, судового експерта, складеного відповідно до частини четвертої статті 31 цього Закону, а також вартість матеріалів, необхідних для здійснення відповідного ремонту;
2) вартість робіт з ремонту (заміни) складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують ремонту (заміни) у зв`язку з їх пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до переліку, передбаченого пунктом 1 цієї частини.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 у черговий раз наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-ІV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №147/66/17).
З огляду на положення ч. 1 ст. 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1194 ЦК України відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або згаданим вище Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №564/2640/18.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (див. постанову Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №564/2640/18).
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
За ч. 2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання контактної (наявне зіткнення) дорожньо-транспортної пригоди за участю лише двох забезпечених транспортних засобів, за умови заподіяння шкоди майну виключно у вигляді пошкодження (знищення) транспортного засобу, не заподіяння шкоди життю та здоров`ю фізичних осіб, відсутності у водіїв обох транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, впливу лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, а також за умови досягнення згоди таких водіїв щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, такі водії мають право без залучення відповідних підрозділів Національної поліції України спільно скласти для надання страховику (МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду у паперовій чи електронній формі за формою і відповідно до інструкції, затверджених МТСБУ. Після складення такого повідомлення водії транспортних засобів мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформування відповідних підрозділів Національної поліції України про настання дорожньо-транспортної пригоди.
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку (пункт 33.2 статті 33 Закону № 1961-IV).
Європротокол - спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим.
Згідно рішенням Президії МТСБУ від 13 липня 2017 року № 403/2017 європротокол може заповнюватись у паперовому вигляді на спеціальному бланку або в електронній формі, з використанням системи «Електронний європротокол». Європротокол, оформлений з використанням зазначеної системи, є повним аналогом європротоколів, надісланих або пред`явлених страховику у паперовій формі.
Разом із цим, незалежно від форми європротоколу, останній повинен містити усі необхідні реквізити та відповідати вимогам, встановленим в Інструкції. Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.
Якщо водії скористались Європротоколом, то вони: - мають право залишити місце ДТП, - звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції України про настання ДТП, - звільняються від адміністративної відповідальності, передбаченої за спричинення ДТП.
При складанні Європротоколу в письмовій формі водії повинні не пізніше трьох робочих днів з дати ДТП звернутись зі своїм примірником заповненого Європротоколу до страховика, з яким укладали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Як убачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода була оформлена шляхом складання Європротоколу, що відповідно до ст. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» допускається за умови досягнення згоди між водіями щодо обставин її скоєння та відсутності між ними спору щодо цих обставин.
Факт складання Європротоколу свідчить про те, що на момент його оформлення між учасниками дорожньо-транспортної пригоди була досягнута згода щодо обставин ДТП, у тому числі щодо дій кожного з водіїв.
На виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 № 3045-VI, Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 № 274/2011 затверджено інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція).
Відповідно до вказаної вище Інструкції, у Європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.
Наявне в матеріалах справи повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) є заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортні засоби. Крім того, у повідомленні міститься інформація про наявність полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Колегія суддів вважає, що зміст та форма європротоколу від 03.03.2025 відповідає вимогам чинного законодавства, а його підписання учасниками ДТП свідчить про погодження сторонами обставин ДТП, однак сам по собі європротокол не є безумовним доказом вини особи у ДТП.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що європротокол є одним із доказів у справі, хоча і не має наперед встановленої сили та підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами.

Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 03.03.2025, водійка ОСОБА_1 визнала вину у порушенні ПДР України внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода по вул. Кооперативна, 6 в м. Кролевець, Сумської області 03.03.2025 близько 11-25 год за участю транспортних засобів: Buick Regal, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля DAF XF 105.410, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
В основу доктрини venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) покладено принцип добросовісності, складовою якого є, зокрема, заборона суперечливої поведінки та заборона зловживання процесуальними правами.
Одним із способів захисту добросовісної сторони є правовий принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своєї позиції, якщо її попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції (принцип естопеля). Під принципом естопеля розуміється неможливість суперечливої (непослідовної) поведінки, яка може проявлятися як в матеріальних правовідносинах, так і в судовому процесі. Найчастіше процесуальний естопель знаходить свій вияв під час оскарження судових рішень і може полягати в тому, що сторона радикально змінює свою правову позицію у справі в порівнянні з правовою позицію у суді попередньої інстанції. Юридичним наслідком принципу естопеля є втрата права, за захистом якого сторона звернулася до суду, в зв`язку з оцінкою судом фактичної поведінки сторони та її добросовісності.
Вказане відповідає висновку, наведеному у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі №344/17277/20.
Згідно правової позиції, зазначеної у постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2029 року у справі № 513/879/19, одним зі способів захисту добросовісної сторони є принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування вимог, якщо її попередня поведінка підтверджує, що вона дотримує протилежної позиції (естопель).
Є такі критерії добросовісної поведінки: вона має бути очікуваною, характерною для інших учасників цивільних правовідносин за порівнянних обставин; поведінка учасника цивільно-правових відносин не повинна обмежувати право чи позбавляти права інших осіб та має враховувати права, законні інтереси іншої сторони правовідносин; поведінка сторони має бути законною, зокрема не допускаються дії виключно з протиправною метою або з наміром заподіяти шкоду іншій особі; учасники цивільних правовідносин повинні сприяти своєму контрагенту різними способами, у тому числі через отримання необхідної інформації. Відповідність дій сукупно усім цим критеріям дозволить оцінити такі дії як добросовісні. В іншому разі є підстави стверджувати про недобросовісну поведінку та зловживання правом.
Згідно з висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 520/13586/18, якщо особа, яка має право оскаржити документ (наприклад, свідоцтво про право на спадщину) чи юридичний факт (зокрема, правочин, рішення органу юридичної особи), висловилась або дала зрозуміти своєю поведінкою, що не буде реалізовувати право на оскарження, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба надалі реалізувати право на оскарження суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
Відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 55 постанови). Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків (пункт 60 постанови). Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного (пункт 61 постанови).
Позивач на спростування своєї вини надала суду висновок транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження експерта № 94/25 від 21.04.2025, згідно якого було встановлено, що у причинному зв`язку з настанням ДТП перебувають дії водія автомобіля ДАФ НОМЕР_2 ОСОБА_3 , які не відповідали вимогам п.10.4, 10.6 ПДР України. В свою чергу, в діях водія автомобіля Бьюік НОМЕР_1 ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б знаходились у причинному зв`язку з настанням ДТП (а.с.9-14).
Суд першої інстанції, під час оцінки висновку, щодо належності та допустимості як доказу позовних вимог, визнав висновок експерта № 94/25 від 21.04.2025 недопустимим доказом, посилаючись на те, що експерт при складанні висновку в порушення вимог ч. 7 ст. 102 ЦПК України не був попереджений про кримінальну відповідальність і висновок є недостатньо обґрунтованим. У своєму рішенні суд зазначив, що він отриманий на підставі вихідних даних, згідно позиції лише однієї сторони позивача та без урахування: розділу ІІ Інженерно-технічні експертизи. Автотехнічна експертиза. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5. Крім того, вказав, що експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність, що суперечить вимогам п. 7 ст. 102 ЦПК України. 
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, щодо визнання висновку транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження експерта № 94/25 від 21.04.2025 недопустимим та неналежним доказом, виходячи з наступного.
Жоден доказ, включаючи висновок транспортно-трасологічного та автотехнічної експертизи, не має для суду заздалегідь встановленої сили. Якщо експертне дослідження базується виключно на версії однієї сторони, суд зобов`язаний оцінювати такий висновок крізь призму інших об`єктивних доказів у справі. 
Колегія суддів, звертає увагу на те, що під час складання висновку транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження № 94/25 від 21.04.2025 експертом були взяті до уваги, зокрема: пояснення водія автомобіля Бьюік НОМЕР_1 , повідомлення про ДТП, а також фотознімки з місця події. Проте, пояснення ОСОБА_1 , які надані експерту, суперечать тим даним, які зазначені в повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколі). 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції, покази ОСОБА_1 , які були надані нею під час складання європротоколу, повністю узгоджуються з показами свідків, які були допитані в судовому засіданні. При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що свідки є зацікавлені, нічим не підтверджені, натомість колегія суддів звертає увагу, що свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази та приведені судом до присяги свідка. 
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вихідні дані для експерта суперечать фактичним обставинам справи, які були встановлені під час судового розгляду, а тому такий висновок не може бути покладений в основу рішення.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання даного доказу недопустимим, посилаючись на те, що експерт не попереджений про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 102 ЦПК України для експертиз на замовлення сторін у самому тексті висновку експерт обов`язково має зазначити, що він попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 та 385 Кримінального кодексу України, якщо такої відмітки немає — висновок не є процесуальним документом у розумінні ст. 75 та 102 ЦПК України, а тому суд правомірно визнав його недопустимим доказом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Таким чином, враховуючи, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами обставини, які стали підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування правильного по суті рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди останньої з висновками суду.
При цьому, докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Висновки суду 
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням недоведеності позовних вимог обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 24.02.2026 ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.
Щодо судових витрат колегія судів зазначає наступне.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, тому на підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 24.02.2026 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 21.07.2026.

Головуючий -  	О.М. Черних	

Судді: Я.Л. Петен 

А.О. Замченко