П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/9611/25

Головуючий І інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Кравченка К.В., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 08.09.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:
02.04.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ДПП та УПП в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у задоволенні заяви стосовно видалення з Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (інтегрована інформаційно-пошукова система МВС України (ІІПС «Армор», також ІІПС ОВС)) його фотознімку і наступної інформації стосовно нього: «Прибувши на місце події було встановлено заявника, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в комендантську годину у дворі будинку Генуезька,3а, вчинив конфліктні ситуації з мешканцями, образливо виражався в бік громадян, та громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в свою чергу наніс удар заявнику в районі обличчя. Перебуваючи на даному виклику громадянин ОСОБА_1 , в присутності працівників поліції та інших громадян поводив себе зверхньо, продовжував протиправні дії, а саме висловлювання нецензурною лайкою в бік інших громадян. У зв`язку з чим всіх учасників події та свідків ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 було запрошено до відділку поліції для подальшого встановлення всіх обставин по справі. Так як громадянин ОСОБА_1 виявив бажання, написати заяву та дати пояснення. Під час перебування у відділку поліції, громадянин ОСОБА_1 , продовжив протиправну поведінку, при тому пред`являючи посвідчення прокурора. Вся подія фіксувалась на ПВР475103, 471445»; 
- зобов`язати відповідачів видалити з Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (інтегрована інформаційно-пошукова система Міністерства внутрішніх справ України (ИПС «Армор», також ІІПС ОВС)) інформацію щодо нього: «Прибувши на місце події було встановлено заявника, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в комендантську годину у дворі будинку Генуезька 3а, вчинив конфліктні ситуації з мешканцями, образливо виражався в бік громадян, та громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в свою чергу наніс удар заявнику в районі обличчя. Перебуваючи на даному виклику громадянин ОСОБА_1 , в присутності працівників поліції та інших громадян поводив себе зверхньо, продовжував протиправні дії, а саме висловлювання нецензурною лайкою в бік інших громадян. У зв`язку з чим всіх учасників події та свідків ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 було запрошено до відділку поліції для подальшого встановлення всіх обставин по справі. Так як громадянин ОСОБА_1 виявив бажання, написати заяву та дати пояснення. Під час перебування у відділку поліції, громадянин ОСОБА_1 , продовжив протиправну поведінку, при тому пред`являючи посвідчення прокурора. Вся подія фіксувалась на ПВР475103, 471445»; 
- зобов`язати відповідачів видалити з Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (інтегрована інформаційно-пошукова система Міністерства внутрішніх справ України (ІІПС «Армор», також ІІПС ОВС)) його фотознімок, котрий було зроблено 14.06.2024р. інспектором УПП в Одеській області лейтенантом поліції Карпенком В.О. без його згоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що викладення інформації у рапорті поліцейською ОСОБА_5 та її подальше внесення поліцейським ОСОБА_6 до Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» з категоричним формулюванням, що ОСОБА_1 14.06.2024р. нібито поводив себе зверхньо, продовжував протиправні дії, а саме висловлювався нецензурною лайкою в бік інших громадян та безпосередньо у відділку поліції також продовжував протиправну поведінку і пред`являв посвідчення прокурора є такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача та безпосередньо ст.3 Конституції України.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року (ухвалене в порядку письмового провадження) у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 08.10.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.09.2025р. та прийняти нове - про задоволення позовних вимог повністю. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. 
27.10.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. 
04.11.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Позивач - громадянин ОСОБА_1 14.06.2024 о 00:49 год. звернувся на спеціальну лінію « 102». Дана подія була зареєстрована як «Інші тілесні ушкодження» ЄО №7918 від 14.06.2024р. ВП №5 (м.Одеса) Одеського РУП №1 ГУ НП в Одеській області.
У відповідності до рапорту поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ОСОБА_5 : під час патрулювання Приморського району у складі екіпажу «Океан -352» прийшов виклик на планшеті «Інші тілесні ушкодження», за адресою: АДРЕСА_1 , заявник ОСОБА_1 . 
Прибувши на місце події поліцейськими було встановлено особу «заявника», який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в комендантську годину у дворі будинку Генуезька, 3а, вчинив конфліктні ситуації з мешканцями, образливо виражався в бік громадян, та громадянина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який наніс удар «заявнику» в область обличчя. Перебуваючи на даному виклику громадянин ОСОБА_1 , в присутності працівників поліції та інших громадян поводив себе зверхньо, продовжував протиправні дії, а саме: висловлювання нецензурною лайкою в бік інших громадян. У зв`язку із чим, всіх учасників цієї події та свідків ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) було запрошено до відділку поліції для подальшого встановлення всіх обставин у справі, так як ОСОБА_1 виявив бажання, написати заяву та дати пояснення. 
Під час перебування у відділку поліції, громадянин ОСОБА_1 , продовжив протиправну поведінку, при цьому пред`являючи «посвідчення прокурора». Вся подія фіксувалась на ПВР475103, 471445.
Відомості з вказаного вище рапорту, поліцейським ОСОБА_6 за допомогою службового планшету екіпажу «Океан-352» внесено до Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України».
Проте, вважаючи внесену поліцейським інформацію до Інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» такою, що не відповідає дійсності, а також порочить честь, гідність і ділову репутацію, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні даного позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог та, як наслідок, відсутності належних і достатніх підстав для їх задоволення.
Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду попередньої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII з наступними змінами і доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин.
Повноваження поліції у сфері інформаційно-аналітичного забезпечення закріплені ст.25 цього Закону.
Пунктом 1 ч.2 ст.25 цього Закону передбачено, що поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС.
Згідно з п.2 ч.1 ст.26 Закону №580-VIII, поліція наповнює та підтримує в актуальному стані бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС України, щодо виявлених кримінальних, а також адміністративних правопорушень, осіб, які їх вчинили, руху кримінальних проваджень; обвинувачених, обвинувальний акт щодо яких направлено до суду.
Поліція має безпосередній оперативний доступ до інформації і інформаційних ресурсів інших органів державної влади за обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних» (ч.1 ст.27 Закону №580-VIII).
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.28 Закону №580-VIII, поліція вживає всіх заходів для недопущення будь-яких порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації. Поліцейські несуть персональну дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинені ними діяння, що призвели до порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації.
Поліція може створювати власні реєстри та бази даних, необхідні для забезпечення щоденної діяльності органів (закладів, установ) поліції у сфері трудових, фінансових, управлінських відносин, відносин документообігу, а також бази даних, що формуються в процесі здійснення оперативно-розшукової діяльності у відповідності до закону, та інформаційно-аналітичні системи (у тому числі міжвідомчі), необхідні для виконання покладених на неї повноважень (ч.3 ст.25 Закону №580-VIII).
Так, основні завдання, призначення, суб`єктів та структуру інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», а також умови її функціонування визначає «Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» (затв. наказом МВС України від 03.08.2017р. №676).
Згідно з п.2 розділу І Положення №676 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), інформаційно-телекомунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України» сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення. Система ІПНП є складовою частиною єдиної інформаційної системи МВС.
Відповідно до п.1 розділу ІII Положення №676, інформаційними ресурсами системи ІПНП є інформація, що утворена в процесі діяльності поліції та використовується для формування: для наповнення та підтримки в актуальному стані баз (банків) даних, які входять до ЄІС МВС та визначені у ст.26 Закону №580-VIII; для формування баз даних у сфері управлінських відносин, необхідних для виконання покладених на поліцію повноважень; для формування баз даних, необхідних для забезпечення щоденної діяльності поліції, у сфері трудових відносин, фінансового забезпечення, документообігу.
Пунктом 4 розділу ІII Положення №676 визначено, що порядок формування та використання інформаційних ресурсів системи ІПНП регулюється окремими нормативно-правовими актами МВС або організаційно-розпорядчими актами Національної поліції України з дотриманням вимог законодавства України.
За правилами п.п.1 та 2 розділу ІV Положення №676, власник системи ІПНП вживає заходів із організації матеріально-технічного та кадрового забезпечення, що необхідні для ефективного функціонування системи. Адміністратором системи ІПНП є уповноважений структурний підрозділ апарату центрального органу управління Національної поліції України.
За приписами п.3 розділу ІV Положення №676, користувачами системи ІПНП є посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким в установленому порядку надано право доступу до інформації в цій системі.
Як передбачено п.3 розділу І «Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події» (затв. наказом МВС України від 08.02.2019р. №100), джерелом інформації про кримінальні правопорушення та інші події, зокрема, є: заяви (повідомлення) осіб, які надходять до органу (підрозділу) поліції, особи, уповноваженої на здійснення досудового розслідування, або ж службової особи, уповноваженої на прийняття та реєстрацію заяв (повідомлень).
Порядок же формування та ведення інформаційної підсистеми «Єдиний облік» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», призначеної для обробки відомостей під час прийняття, а також реєстрації заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події визначає однойменна Інструкція (затв. наказом МВС України 14.06.2019р. №508).
У силу п.5 розділу І «Загальні положення» Інструкції №508, інформаційні ресурси ІП «ЄО» формуються державною мовою уповноваженими посадовими особами органів (підрозділів) поліції, які є користувачами ІП «ЄО», за територіальним принципом. Зміни та/або доповнення інформації в ІП «ЄО» здійснюються працівником підрозділу органу (підрозділу) поліції, яким було її внесено до обліку. У разі відсутності працівника поліції зміни та/або доповнення інформації в ІП «ЄО» здійснюються особою, яка виконує його обов`язки. 
Підставами для внесення таких змін є уточнення заявника, висновок експерта (експертного дослідження), рапорт поліцейського, передання матеріалів про кримінальні правопорушення та інші події до іншого органу (підрозділу) поліції, а також отримання інших фактичних даних. 
Працівник поліції забезпечує повноту і своєчасність внесення ним інформації до ІП «ЄО». 
Контроль за своєчасністю формування ІП «ЄО», повнотою, достовірністю інформації здійснює керівник (особа, яка виконує його обов`язки) того підрозділу поліції, працівниками якого було внесено відповідну інформацію.
З аналізу вказаних норм вбачається, що системи ІПНП містять в собі інформацію, що утворена в процесі діяльності поліції та використовується для формування: для наповнення та підтримки в актуальному стані баз (банків) даних, які входять до ЄІС МВС; для формування баз даних у сфері управлінських відносин, необхідних для виконання покладених на поліцію повноважень та для формування баз даних, необхідних для забезпечення щоденної діяльності поліції, у сфері трудових відносин, фінансового забезпечення, документообігу.
Поряд із цим, у відповідності до пп.16 п.2 розділу 9 «Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України» (затв. наказом МВС України від 27.04.2020р. №357), працівники поліції, що перебувають у складі наряду поліції, залученого до оперативного реагування, у разі отримання від диспетчера (оперативного чергового) завдання про здійснення реагування на заяви і повідомлення про правопорушення або подію, що віднесені до категорії «Бета», повинні: після завершення реагування на заяву або ж повідомлення про правопорушення або подію за допомогою планшетного пристрою в системі ІПНП проставити відмітку про закінчення обслуговування виклику та скласти електронний рапорт про результати реагування на заяву або повідомлення про правопорушення або подію, у якому зазначити відомості про: заявників, свідків (очевидців) правопорушення або події та потерпілих, у тому числі дітей; результати обстеження території за можливим напрямком руху осіб, підозрюваних у вчиненні правопорушення з метою виявлення та вилучення знарядь, а також засобів учинення правопорушення, інших предметів і речей, у тому числі викрадених; місця (адреси) розташування за напрямком руху осіб, підозрюваних у вчиненні правопорушення систем відеоспостереження та результати перегляду зафіксованої ними інформації; перевірених осіб, які перебували на місці вчинення правопорушення; перевірку місць можливого перебування осіб, які перебувають на превентивних (профілактичних) обліках поліції, а також можливого збуту викрадених речей (у разі вчинення правопорушень проти власності та вжиття відповідних заходів); осіб, підозрюваних у вчиненні правопорушення або учасників події (прізвище, власне ім`я, по батькові, дата народження, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), контактні дані (номер телефону абонента), у разі встановлення підозрюваних осіб - їх кількість та прикмети); установлення інших обставин, що мають значення для викриття осіб, підозрюваних у вчиненні правопорушення, або осіб, які були учасниками події.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, внесення працівниками УПП в Одеській області відмітки про закінчення виконання відповідного виклику, складання ними електронного рапорту про результати реагування на повідомлення про подію, є правомірним та таким, що не суперечать нормам діючого законодавства.
Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлення правомірності дій працівників поліції щодо реагування на повідомлення про подію, складання електронного рапорту та внесення відповідної інформації до ІПНП саме по собі не може свідчити про достовірність усіх відомостей, які були викладені у такому рапорті та внесені до інформаційної системи.
Іншими словами, право уповноваженої особи на фіксацію обставин події не означає наявності у неї права вносити до інформаційної системи будь-які відомості без їх належного фактичного підґрунтя або з відображенням обставин, які не відповідають дійсності. Навпаки, наведені вище положення Інструкції №508 прямо покладають на працівника поліції обов`язок забезпечувати повноту та своєчасність внесення інформації, а на керівника відповідного підрозділу - контроль за її достовірністю.
Отже, предметом перевірки у цій справі є не саме право працівників поліції скласти рапорт за результатами реагування на виклик та внести його до ІПНП, а саме питання того, чи відповідали дійсності конкретні відомості щодо поведінки ОСОБА_1 , які були внесені до інформаційної системи та збереження яких позивач вимагає припинити.
При цьому, на переконання колегії суддів, суд 1-ї інстанції фактично обмежився констатацією того, що зазначені відомості були внесені уповноваженою особою в межах виконання службових повноважень, однак не здійснив жодної належної оцінки доказів, наданих позивачем на підтвердження їх недостовірності.
Так, на думку колегії суддів, істотне значення для вирішення спору має протокол допиту поліцейської ОСОБА_5 у межах кримінального провадження №620241500200000954 від 12.06.2024р.. Будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, яка передбачена ст.384 КК України, ОСОБА_5 надала пояснення стосовно обставин події 14.06.2024р., які за своїм змістом істотно відрізняються від відомостей, викладених нею у рапорті.
Так, зокрема, відповідно до протоколу допиту свідка, ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_1 звернувся до працівників поліції із повідомленням про спричинення йому тілесних ушкоджень, що ОСОБА_2 , в свою чергу, не заперечував та визнав факт нанесення ним удару ОСОБА_1 , на обличчі якого було «почервоніння», а сам позивач, хоча, на її думку, перебував у стані алкогольного сп`яніння, повністю орієнтувався у ситуації та спілкувався з нею ввічливо. При цьому, поліцейська прямо зазначила, що особисто при ній ОСОБА_1 не пред`являв посвідчення працівника органів прокуратури України та не погрожував присутнім будь-якою відповідальністю.
Таким чином, наведені у протоколі допиту відомості не лише не підтверджують зміст вказаного вище рапорту, а в окремих його частинах, навіть прямо йому суперечать.
Так, зокрема, у рапорті ОСОБА_5 зазначено, що позивач «поводив себе зверхньо», «продовжував протиправні дії», «висловлювався нецензурною лайкою в бік інших громадян», а вже під час перебування у відділку поліції нібито «продовжив протиправну поведінку», пред`являючи при цьому посвідчення прокурора. Водночас, під час допиту поліцейська повідомила, що ОСОБА_1 спілкувався з нею ввічливо, особисто при ній посвідчення працівника прокуратури не пред`являв та будь-якою відповідальністю присутнім не погрожував.
Окрім того, додатково слід зазначити, що достовірність відомостей, внесених до ІПНП, фактично спростовується і вироком Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2024р. у справі №947/30984/24 (що набрав законної сили 11.11.2024р.). 
Так, вказаним вироком суду від 10.10.2024р. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме у спричиненні позивачу легкого тілесного ушкодження 14.06.2024р.
Отже, факт спричинення позивачу тілесного ушкодження саме ОСОБА_2 підтверджений судовим рішенням, що набрало законної сили, а сам конфлікт між зазначеними особами виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. 
Вказані обставини мають істотне значення для оцінки змісту спірної інформації, оскільки вони не узгоджуються з її однобічним викладенням у ІПНП, у відповідності до якого, саме позивач характеризується як особа, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, провокувала конфлікт, поводила себе протиправно та нецензурно висловлювалася щодо інших громадян.
Також, колегія суддів не залишає поза увагою і постанову Одеського апеляційного суду від 25.11.2024р. у справі №522/10552/24 (набрав законної сили 25.11.2024р.), якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
При цьому, апеляційний суд у зазначеній справі надав оцінку відеозаписам події та дійшов висновку про критичне ставлення до показань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки їх свідчення були отримані після того, як стало відомо про намір ОСОБА_1 звернутися із заявою щодо спричинення йому тілесних ушкоджень. Зокрема, судом було встановлено обставини, за яких працівники поліції фактично спонукали зазначених осіб надати пояснення щодо поведінки ОСОБА_1 .
Зазначені вище обставини мають значення для оцінки достовірності відомостей, покладених в основу спірного запису в ІПНП, оскільки свідчать про наявність об`єктивних підстав для сумніву у достовірності джерел, на які могли спиратися працівники поліції при формуванні відповідної інформації.
При цьому, твердження вказаних вище осіб про нібито перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння також не може вважатися встановленим фактом лише на підставі суб`єктивного сприйняття поліцейських. До того ж, матеріали даної справи не містять висновку медичного огляду, експертного висновку чи іншого належного доказу, яким би було об`єктивно встановлено факт перебування ОСОБА_1 саме у стані алкогольного сп`яніння саме на момент події.
Відтак, внесення до інформаційної системи такого твердження як встановленої обставини, без посилання на об`єктивні результати відповідного огляду або ж дослідження, не відповідає вимозі достовірності інформації.
Аналогічно, не підтверджено належними та допустимими доказами і твердження представника відповідача про те, що позивач нібито «поводив себе зверхньо», «продовжував протиправні дії», «висловлювався нецензурною лайкою в бік інших громадян», а також «продовжив протиправну поведінку» у Відділі поліції та пред`являв посвідчення прокурора. Вказані відомості сформульовані як констатація конкретних фактів, а не як припущення чи суб`єктивна оцінка працівника поліції, а тому, відповідно, їх внесення до офіційної інформаційної системи вимагало наявності відповідного фактичного підтвердження.
Натомість, матеріалами даної справи підтверджується протилежне: ОСОБА_5 під час допиту в рамках кр/провадження в якості свідка заперечила окремі обставини, які були викладені нею в рапорті; факт спричинення позивачу тілесних ушкоджень іншою особою підтверджено вироком суду; провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення; при цьому судом апеляційної інстанції критично оцінено показання осіб, які могли бути джерелом відповідної інформації для працівників поліції.
Таким чином, наведені докази у своїй сукупності не просто свідчать про те, що позивач не погоджується з оцінкою працівників поліції його поведінки, а об`єктивно ставлять під сумнів та спростовують достовірність конкретних фактичних відомостей, внесених до ІПНП.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.28 Закону №580-VIII, поліція зобов`язана вживати всіх заходів для недопущення будь-яких порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації. Наведена норма у системному зв`язку зі змістом ст.19 Конституції України та положеннями Положення №676 і Інструкції №508 зобов`язує органи поліції не лише мати формальну правову підставу для внесення такої інформації, а й забезпечувати її достовірність та відповідність фактичним обставинам.
Саме по собі перебування інформації в ІПНП не надає такій інформації статусу достовірної та не звільняє суб`єкта її обробки від обов`язку довести законність її формування та подальшого збереження у випадку виникнення спору щодо її достовірності.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд 1-ї інстанції, встановивши лише факт внесення спірної інформації уповноваженим працівником поліції, фактично не дослідив питання її достовірності та не надав належної оцінки сукупності доказів, наданих позивачем. Такий підхід призвів до ототожнення правомірності процедури фіксації події з достовірністю змісту внесеної інформації, що є помилковим.
До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
У даному випадку, відповідачами не було надано жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували достовірність спірних відомостей в частині тверджень про протиправну поведінку позивача, його нецензурні висловлювання, пред`явлення посвідчення прокурора, продовження протиправної поведінки у відділі поліції та перебування у стані алкогольного сп`яніння. Водночас, надані позивачем докази у своїй сукупності свідчать про невідповідність зазначених відомостей фактичним обставинам події.
Вирішуючи ж питання щодо належного способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів вважає за необхідне визначити обсяг повноважень суб`єктів інформаційно-комунікаційної системи ІПНП та з`ясувати, на кого саме покладається обов`язок щодо забезпечення достовірності та актуальності інформації, внесеної до цієї системи.
Як вбачається з Положення №676, вказаним нормативним актом чітко розмежовано суб`єктів системи ІПНП та визначено різний обсяг їх повноважень.
Перш за все, згідно з п.1 розділу IV Положення №676 власником цієї системи є Національна поліція України. 
При цьому, на власника покладено, з-поміж іншого, вжиття заходів з організації матеріально-технічного та кадрового забезпечення, необхідного для ефективного функціонування системи.
Водночас, статус власника системи не означає, що Національна поліція або визначений нею структурний підрозділ безпосередньо здійснює кожну операцію з конкретним інформаційним записом. Положенням №676 передбачено розмежування функцій щодо організації та технічного забезпечення функціонування системи, адміністрування користувачів, а також безпосереднього формування інформації, яка вноситься до її інформаційних ресурсів.
У свою чергу, «другим рівнем» є адміністрування цієї системи.
За змістом п.2 розділу IV Положення №676, адміністратором системи ІПНП є уповноважений структурний підрозділ апарату центрального органу управління Національної поліції України.
До повноважень адміністратора системи віднесено вирішення організаційних питань стосовно забезпечення функціонування системи, ведення обліку користувачів та надання користувачам доступу до інформації, забезпечення захисту інформації від несанкціонованого доступу, знищення, модифікації та блокування доступу до неї, вжиття заходів щодо розвитку і вдосконалення системи, а також координацію функціонування її складових.
Отже, із вищенаведених положень вбачається, що адміністратор системи здійснює насамперед організаційно-технічне адміністрування інформаційної системи, а не визначає зміст інформації, яка до неї вноситься, та не встановлює достовірність фактичних обставин, відображених у відповідних інформаційних ресурсах.
Положення №676 не містить норм, у відповідності до яких адміністратор системи наділений повноваженнями самостійно визначати достовірність інформації, внесеної іншими користувачами, та на власний розсуд змінювати чи видаляти змістовні інформаційні записи лише за власною ініціативою.
Разом із тим, «третім рівнем» є саме безпосередні користувачі системи ІПНП, які здійснюють введення інформації до її інформаційних ресурсів.
Так, п.4 розділу IV Положення №676 визначено, що користувачами системи є посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким у встановленому порядку надано відповідні права доступу до інформації в системі ІПНП.
Пунктом 6 розділу IV Положення №676 встановлено обов`язок користувача використовувати інформаційні ресурси системи виключно в межах своїх повноважень та наданих прав доступу, а п.8 цього ж розділу передбачено те, що користувачі відповідають за достовірність інформації, що вводиться ними до відповідних інформаційних ресурсів системи ІПНП.
Таким чином, Положення №676 прямо пов`язує відповідальність за достовірність інформації не з технічним адміністратором системи, а з тим користувачем, який і здійснює її введення до інформаційного ресурсу.
Водночас, сама обставина, що конкретна інформація була введена до системи працівником відповідного територіального органу або підрозділу поліції, не означає, що цей працівник повинен бути визначений відповідачем у справі як технічний адміністратор інформаційної системи. 
Відповідальність за достовірність внесеної інформації та технічна можливість безпосередньо змінити відповідний запис є різними за своїм змістом правовими питаннями.
З огляду на наведене, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про те, що відсутність у нього безпосереднього технічного доступу до центрального програмно-технічного комплексу системи ІПНП саме по собі виключає можливість покладення на нього обов`язку щодо усунення наслідків внесення недостовірної інформації його працівниками.
Положення №676 не дає підстав для висновку про відсутність у ДПП компетенції стосовно усунення недостовірної інформації, внесеної його працівниками до системи ІПНП. Навпаки, дане Положення розмежовує технічне адміністрування системи та відповідальність за зміст інформації: адміністратор забезпечує функціонування системи, тоді як користувачі, які вводять інформацію, відповідають за її достовірність.
При цьому, п.1 розділу ІІ Положення №676 прямо визначено одним із основних завдань системи ІПНП забезпечення наповнення та підтримки в актуальному стані інформаційних ресурсів баз (банків) даних, що входять до ЄІС МВС.
Як наслідок, метою функціонування системи є не лише первинне внесення інформації, а й забезпечення її актуальності. 
Відтак, встановлення судом невідповідності конкретних відомостей, внесених до системи, не може тлумачитися як обставина, що унеможливлює їх подальше виправлення лише через те, що технічна операція з відповідним інформаційним записом здійснюється іншим суб`єктом.
За таких обставин, ДПП як орган, працівниками якого фактично було сформовано і внесено до системи спірну інформацію, не може посилатися виключно на відсутність технічних повноважень щодо безпосереднього редагування центральної бази даних як на підставу для невжиття заходів щодо усунення наслідків протиправного внесення такої інформації.
Інше тлумачення призвело б до фактичної неможливості «ефективного судового захисту» у випадках, коли органом поліції було допущено внесення до державного інформаційного ресурсу недостовірних відомостей, але технічна функція їх зміни організаційно покладена на інший структурний підрозділ.
При цьому, суд не покладає на відповідача обов`язок здійснити таку технічну операцію, яка у відповідності до Положення №676 належить до повноважень адміністратора системи, а визначає обов`язок відповідача забезпечити в межах наданої йому компетенції вжиття необхідних заходів для виправлення (актуалізації) відповідної інформації. 
Так, у Рішенні від 30.06.2009р. №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив про те, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції» Суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у численних рішеннях сформував достатньо сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає ст.13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або ж забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. 
Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги ст.13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, визначених національним законодавством (рішення від 15.10.2009р. у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»).
Засіб юридичного захисту повинен бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996р. у справі «Аксой проти Туреччини»).
Разом із тим, при оцінці «ефективності» необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012р. у справі «Джорджевич проти Хорватії», рішення від 06.11.1980р. у справі «Ван Остервійк проти Бельгії»). Отже, «ефективність» засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Отже, з огляду на викладене, обраний судом апеляційної інстанції спосіб захисту відповідає встановленому Положенням №676 розподілу повноважень між суб`єктами системи ІПНП та, при цьому, забезпечує реальне та ефективне відновлення порушеного права позивача саме ДПП.
Також, колегія суддів враховує той факт, що відповідно до «Переліку територіальних органів Національної поліції, що утворюються» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015р. №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ») було створено як юридичну особу публічного права - ДПП як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.
Згідно з п.1 Розділу І «Положення про ДПП» (затв. наказом Національної поліції України від 06.11.2015 №73 (у редакції наказу від 17.05.2024р. №540), ДПП поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції.
У відповідності до п.2 Розділу IV наведеного Положення, ДПП та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи Департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.
Матеріали цієї справи посвідчують ту обставину, що спірні відомості внесено співробітником УПП в Одеській області, тобто територіального (відокремленого) підрозділу відповідача - ДПП, що не є юридичною особою і не відповідає визначенню «територіальний орган поліції» у розумінні ч.1 ст.15 Закону №580-VIII, та, власне, свідчить про необхідність покладення відповідних зобов`язань на ДПП.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи сторін у справі, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Керуючись ст.ст.308,310,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не виправлення (не актуалізації) інформації відносно ОСОБА_1 , що міститься в інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України», а саме: «Прибувши на місце події було встановлено заявника, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в комендантську годину у дворі будинку Генуезька 3а, вчинив конфліктні ситуації з мешканцями, образливо виражався в бік громадян, та громадянина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в свою чергу наніс удар заявнику в районі обличчя. Перебуваючи на даному виклику громадянин ОСОБА_1 , в присутності працівників поліції та інших громадян поводив себе зверхньо, продовжував протиправні дії, а саме висловлювання нецензурною лайкою в бік інших громадян. У зв`язку з чим всіх учасників події та свідків ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 було запрошено до відділку поліції для подальшого встановлення всіх обставин по справі. Так як громадянин ОСОБА_1 виявив бажання, написати заяву та дати пояснення. Під час перебування у відділку поліції, громадянин ОСОБА_1 , продовжив протиправну поведінку, при тому пред`являючи посвідчення прокурора. Вся подія фіксувалась на ПВР475103, 471445».
Зобов`язати Департамент патрульної поліції вжити заходів для виправлення та актуалізації відомостей відносно ОСОБА_1 , внесених до інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», шляхом приведення відповідного інформаційного запису: «Прибувши на місце події було встановлено заявника, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в комендантську годину у дворі будинку Генуезька,3а, вчинив конфліктні ситуації з мешканцями, образливо виражався в бік громадян, та громадянина ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який в свою чергу наніс удар заявнику в область обличчя. Перебуваючи на даному виклику громадянин ОСОБА_1 , в присутності працівників поліції та інших громадян поводив себе зверхньо, продовжував протиправні дії, а саме висловлювання нецензурною лайкою в бік інших громадян. У зв`язку з чим всіх учасників події та свідків ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) було запрошено до відділку поліції для подальшого встановлення всіх обставин по справі. Так як громадянин ОСОБА_1 виявив бажання, написати заяву та дати пояснення. Під час перебування у відділку поліції, громадянин ОСОБА_1 , продовжив протиправну поведінку, при тому пред`являючи посвідчення прокурора. Вся подія фіксувалась на ПВР475103, 471445» із урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 10.09.2026р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: К.В. Кравченко 

В.О. Скрипченко