П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 400/5416/25

перша інстанція: суддя Мороз А.О.,
повний текст судового рішення
складено 13.03.2026, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої-судді – Казанчук Г.П.
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 13 254,82 грн,-

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнути податковий борг в розмірі 13254,82 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач має податковий борг, який є узгодженим, проте всупереч вимогам чинного законодавства він є не погашеним.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року позов Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 13254,82 грн на користь місцевого бюджету.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не оскаржувала податкові повідомленні-рішення, не пред`явила зустрічний позов у цій справі та не звернулась до позивача з заявою про звірку, а тому грошові зобов`язання, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, стали узгодженими та визначена в них заборгованість набула статусу податкового боргу.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції було повністю проігноровано надані відповідачем докази.
На думку апелянта, позовною вимогою було здійснено стягнення податкового боргу, який нараховувався як на власника земельних ділянок, ігноруючи той факт, що відповідач з серпня 2023 року та грудня 2023 року не була власником цих земель, а тому і не зобов`язана була здійснювати по них оплату.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2026 року відкрито апеляційне провадження і призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що Відповідач має податковий борг в сумі 13 254,82 грн., який виник на підставі наступних податкових повідомлень-рішень:
1) податок на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання (11011300) в сумі 7 835,91 грн.:
- податкове повідомлення-рішення № 2953384/14-27 вiд 02.05.24 р. за період 2023 р. в сумі 7 835,91 грн., строк сплати - 27.10.24 р., яке було направлено відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано нею 28.08.24 р.;
2) земельний податок з фізичних осіб (18010700) в сумі 5 418,91 грн.:
- податкове повідомлення-рішення № 830135-2414-1408-UA48080070000061107 вiд 29.12.23 р. за період 2023 р. в сумі 1 320,41 грн., строк сплати - 01.06.24 р.;
- податкове повідомлення-рішення № 830136-2414-1408-UA48080070000061107 вiд 29.12.23 р. за період 2023 р. в сумі 1 321,66 грн., строк сплати - 01.06.24 р., які були направлені відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення, але повернуто за закінченням терміну зберігання 02.04.24 р.;
- податкове повідомлення-рішення № 6520287-2414-1408-UA48080070000061107 вiд 06.06.24 р. за період 2024 р. в сумі 1 389,08 грн., строк сплати - 26.08.24 р.;
- податкове повідомлення-рішення № 6520288-2414-1408-UA48080070000061107 вiд 06.06.24 р. за період 2024 р. в сумі 1 387,76 грн., строк сплати - 26.08.24 р.
Податкові повідомлення-рішення отримані відповідачкою у приміщенні ГУ ДПС у Миколаївській області 27.06.24 р.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірах і порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):
- грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1);
- податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1);
Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України).
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1. статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з пунктом 266.7.1 статті 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
За змістом підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пункт «а» підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України).
В свою чергу, за правилами підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
За правилами пункту 57.2 статті 54 ПК України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.
Сталою та послідовною є практика Верховного Суду (зокрема справи № 640/17763/21, №160/13436/22), відповідно до якої у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Матеріалами справи підтверджується й не спростовується в апеляційній скарзі, за даними облікової картки платника податків за ОСОБА_1 обліковується заборгованість в загальному розмірі 13 254,82 грн.
Ця сума боргу виникла на підставі податкових повідомлень-рішень №2953384/14-27 вiд 02.05.24, №830135-2414-1408-UA48080070000061107 вiд 29.12.23, №830136-2414-1408-UA48080070000061107 вiд 29.12.23, №6520287-2414-1408-UA48080070000061107 вiд 06.06.24, №6520288-2414-1408-UA48080070000061107 вiд 06.06.24.
Як правильно вказав суд першої інстанції, ці податкові повідомлення-рішення платник податків у встановленому порядку не оскаржував. Відповідно суми грошових зобов`язань за такими повідомленнями-рішеннями у визначений законодавством строк не сплатив. Відповідно, грошове зобов`язання, визначене вказаними рішеннями, набуло статусу узгодженого.
В силу вимог підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, є податковим боргом.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За правилами пункту 59.3 цієї статті податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до матеріалів справи, 03.12.24 року податковий орган сформував і направив на адресу ОСОБА_1 податкову вимогу № 0015393-1308-1429.
Оскільки після виставлення такої вимоги сума податкового боргу відповідача повністю не погашалася, підстав для виставлення нової податкової вимоги не виникало, а тому процедура стягнення вважається дотриманою.
Станом на день розгляду справи податковий борг у сумі 13 254,82 грн повністю підтверджено і доказів сплати чи часткового погашення заборгованості зазначеної вище суми податкового боргу суду не надано.
Доводи відповідача в апеляційній скарзі фактично зводяться до незгоди з податковими повідомленнями-рішеннями, внаслідок несплати зобов`язань за якими виник спір у цій справі.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово відзначав, зокрема у наведених вище справах, у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковими повідомленнями-рішеннями. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов. В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип закріплений у частині другій статті 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Ця судова практика є сталою, чіткою та послідовною й підтверджується, крім наведених вище, постановами Верховного Суду у справах №440/18128/21, №300/2859/22, № №640/25601/20, №160/9696/22, №480/13804/21, №160/13436/22, №160/5021/19, № 160/10776/21, №160/7345/20.
Доводи апеляційної скарги зводяться лише до протиправності прийняття податкових повідомлень-рішень, проте, навіть після отримання рішення суду, позивач не звернулась до податкового органу із заявою про звірку актуальності даних щодо перебування у її власності земельних ділянок. 
Отже, у межах цього апеляційного провадження, з огляду на сталу судову практику, передбачені процесуальним законодавством вимоги та повноваження колегія суддів не може надавати правову оцінку доводам апелянта та підставам апеляційного оскарження у контексті протиправності нарахування йому зобов`язань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями.
Відповідач з дотриманням вимог, передбачених КАС України, не позбавлений права подати позов про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, доводи про неправомірність яких фактично наведені у апеляційній скарзі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 податкового борг у сумі 13254,82 грн, на момент винесення рішення судом першої інстанції були обґрунтованими та підлягали задоволенню.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зроблених на підставі матеріалів справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позову у повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для перерозподілу судових витрат не має.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року у справі № 400/5416/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Суддя Ю.М. Градовський

Суддя О.В. Єщенко