Справа № 185/11717/26
1-кп/185/1639/26 
В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря - ОСОБА_2 , 

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Павлограді кримінальне провадження № 12026046370000216 від 01 липня 2026 року за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитров Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, має на утриманні малолітню дитину – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніще судимого:
-06.03.2026 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України 

за участі:
прокурора - ОСОБА_5 , 
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , 
обвинуваченого - ОСОБА_7 

В С Т А Н О В И В:

24.04.2026 до Павлоградського районного відділу філії Державна установа «Центр пробації» у Дніпрропетровській області надійшов вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.03.2026, згідно якого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 .КК України ОСОБА_7 було призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт.
24.04.2026 ОСОБА_7 був ознайомлений з порядком відбування покарання, а також наслідками за ухилення від виконання громадських робіт, про що була відібрана підписки під особистий підпис та надав пояснення, у якому останній вказав, що на даний час офіційно не працевлаштований.
В той же день ОСОБА_7 було видано направлення до КП «Затишне місто» м. Павлограда, згідно якого останній повинен був приступити до відбування покарання з 27.04.2026.
Протягом квітня 2026 року з 27 по 30 число включно, 30.04.2026 ОСОБА_7 не з`явився до КП «Затишне місто» та не приступив до відбування покарання без поважних причин.

Надалі, у період травня 2026 року під час відбування покарання у вигляді громадських робіт допустив 15 неявок на відпрацювання громадських робіт без поважних причин (11.05.2026, 12.05.2026, 13.05.2026, 14.05.2026, 15.05.2026, 19.05.2026, 20.05.2026, 21.05.2026, 22.05.2026, 25.05.2026, 26.05.2026, 27.05.2026, 28.05.2026, 29.05.2026).
З ОСОБА_7 проведено профілактичну бесіду та винесено письмове попередження про притягнення до кримінальної відповідальності, але ОСОБА_7 висновків не зробив та продовжив ухилятися від відбування покарання.
Надалі, з 01.06.2026 ОСОБА_7 не з`явився до КП «Затишне місто» для складання графіку виходу на роботу та не з`явився для відпрацювання.
Таким чином, ОСОБА_7 умисно, не ставлячи до відома уповноважені органи про свої дії, достовірно знаючи, що за невиконання покладених на нього вироком суду обов`язків йому загрожує кримінальна відповідальність, без поважних причин не з`являвся до КП «Затишне місто» для відпрацювання громадських робіт у період 30.04.2026, 11.05.2026, 12.05.2026, 13.05.2026, 14.05.2026, 15.05.2026, 19.05.2026, 20.05.2026, 21.05.2026, 22.05.2026, 25.05.2026, 26.05.2026, 27.05.2026, 28.05.2026, 29.05.2026, тим самим ухилявся від відбування покарання у вигляді громадських робіт.
Дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч. 2 ст. 389 КК України як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.
14 липня 2026 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за участі захисника укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом. Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_7 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, в обсязі висунутого обвинувачення.
ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину кримінального правопорушення. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє наслідки укладення та затвердження угоди у вигляді обмеження права оскаржити вирок згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а також відмови від судового розгляду, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, та відмову допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь. Також обвинувачений пояснив, що він розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він уклав добровільно, без насильства, примусу чи погроз, та без впливу будь-яких обставин, не обумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.
Також зазначив, що не відпрацьовував громадські роботи, так як працював неофіційно на іншій роботі. У вчиненому розкаюється. Просить затвердити угоду з прокурором.
Прокурор та захисник в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просили цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання.
В угоді передбачено, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Розглядаючи у порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Тому суд приходить до висновку, що умови угоди не порушують інтереси сторін і відповідають інтересам суспільства, обвинувачений взмозі виконати взяті на себе зобов`язання та присутні фактичні підстави для визнання його винуватості у скоєнні кримінального проступку за ч. 2 ст. 389 КК України, що встановлено під час допиту обвинуваченого.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши викладені доводи сторін кримінального провадження, дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, та наявні всі правові та фактичні підстави для затвердження угоди.
Крім того, відповідно до укладеної угоди, сторони погодили покарання відповідно до санкції ст. 389 ч. 2 КК України – у виді пробаційного нагляду строком 1 рік. Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, перевівши на підставі ст. 72 КК України невідбуті 114 годин громадських робіт у 12 годин пробаційного нагляду, та остаточно призначити 1 рік 12 днів пробаційного нагляду. Обвинувачений пояснив, що він розуміє визначене покарання.
Водночас захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_6 зазначив, що з наслідками затвердження угоди він ознайомлений та угода укладена в його присутності і відповідає інтересам його клієнта.
Оцінюючи узгоджене покарання на відповідність чинному КК України, суд приходить до висновку, що таке покарання з урахуванням особи обвинуваченого, пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих може бути призначено. Так, обвинувачений визнав вину повністю, розкаявся у вчиненому, раніше судимий. 
Тому, на думку суду, визначене угодою покарання не протирічить діючим нормам матеріального та процесуального права.
Судові витрати відсутні. Речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 та ОСОБА_7 від 14 липня 2026 року.
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2026 року, що становить 114 годин громадських робіт, перевівши на підставі ч.1 ст.72 КК України 114 годин громадських робіт у 12 днів пробаційного нагляду, та остаточно до відбуття призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року 12 (дванадцяти) днів пробаційного нагляду.
На підставі ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: 
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання; 
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
4)виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення»;
Початок строку відбування покарання: з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід до набрання вироком чинності не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 4,6,7 статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав призначення покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок, якщо інше не передбачено законом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя           ОСОБА_1