Справа № 624/578/26 
№ провадження 2-о/624/16/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року Кегичівський районний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Богачової Т.В., з участю секретаря Лебідь Л.В., розглянувши у порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Кегичівці, Берестинського району, Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, 
в с т а н о в и в:

Представник заявника звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, а саме: трудової книжки НОМЕР_1 виданої 28.08.1980; військового квитка НОМЕР_2 виданого 12.11.1992; диплому НОМЕР_3 виданого 18.07.1985.
Заява обґрунтована тим, що заявник 16.04.2026 звернувся до Пенсійного фонду України в Харківській області в особі сервісного центру с-ща Кегичівка для призначення пенсії по віку, надавши необхідні документи. За принципом екстериторіальності, його заяву про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Рішенням цього органу від 24.04.2026 № 204950029649 заявнику було відмовлено у призначенні пенсії. При обрахуванні страхового стажу пенсії ГУ ПФУ в Тернопільській області був нарахований страховий стаж, який становить 05 років 06 місяців 22 дні. До страхового стажу не було враховано: 1) дані трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено по батькові « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає по батькові « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно з паспортними даними; 2) період проходження військової служби з 05.08.1981 по 18.09.1992, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 , оскільки у військовому квитку зазначено по батькові « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає по батькові « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно з паспортними даними; 3) період навчання з 01.09.1981 по 18.07.1985, згідно з дипломом НОМЕР_3 , оскільки у дипломі зазначено по батькові « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає по батькові « ОСОБА_3 » (російською мовою) згідно з паспортними даними. Таким чином, відповідним органом прийнято рішення про відмову мені у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, до якого не були враховані дані з вищевказаних документів. Так, згідно з наданими документами, а саме: свідоцтва про народження, паспорта, виданих на ім`я заявника, згідно з записів заявник зазначений як ОСОБА_1 (російською ОСОБА_1 ), в свідоцтві про народження батьком зазначений ОСОБА_4 (російською). Згідно зі свідоцтвом про одруження батьків заявника, батько зазначений як ОСОБА_4 (російською). Натомість, через невірний переклад, або інших невідомих причин, в трудовій книжці, військовому квитку та дипломі про навчання замість зазначення правильного по батькові згідно з даних свідоцтва про народження та паспорта « ОСОБА_3 » (російською) було заначено « ОСОБА_2 » (російською). Від встановлення даного факту залежить виникнення майнових прав, а саме: право на звернення у відповідні органи з заявою про оформлення пенсії. Також встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Заявник не має можливості іншим чином внести зміни до правовстановлючих документів. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичного факту.
Ухвалою Кегичівського районного суду від 16.06.2026 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження.
У судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, не з`явились.
Представник заявника, адвокат Доценко Ю.Г., подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги заявника задовольнити.
Заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області надало до суду письмові пояснення. Згідно з цими поясненнями заінтересована особа вважає, вважає вимоги заявника по справі безпідставними. У заяві про встановлення факту не надано доказів, що трудова книжка серії НОМЕР_1 від 28.08.1980 та диплом серії НОМЕР_3 від 18.07.1985, належать заявнику. Щодо встановлення факту належності, то заявник відповідно до Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 2016 року №582//2016 військовослужбовці (військовозобов`язані, резервісти) зобов`язані надійно зберігати військові квитки, стежити за своєчасним і точним внесенням до них змін та виконувати вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» заявник може самостійно отримати повторно військовий квиток з відповідними змінами. Заявником не було надано жодних документів, які б підтверджували, що він звертався до уповноваженої установи із заявою про виправлення помилки у військовому квитку серії НОМЕР_2 від 12.11.1992. Також заінтересована особа вважає, що із заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту необхідне йому для подальшого звернення до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії. Отже, встановлення даного факту пов`язане з вирішенням спору про право, а, саме, права на пенсію. Враховуючи наведене, вважає, що заява про встановлення фактів повинна бути залишена без розгляду. Розгляд справи просить здійснювати без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значущість, і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Слід врахувати, що важливою є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.
Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, при розгляді справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи у паспорті, у тому числі факт належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документи належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Вказана правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 348/576/18, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 204950029649 від 24.04.2026 заявнику ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не враховано: трудову книжку НОМЕР_1 , дата заповнення 28.08.1980, оскільки на першій сторінці трудової книжки зазначено по батькові “ ОСОБА_2 ” (російською мовою), що не відповідає по батькові “ ОСОБА_3 ” (російською мовою) згідно з паспортними даними; період проходження військової служби з 05.08.1981 по 18.09.1992 згідно з військовим квитком НОМЕР_2 , оскільки по батькові зазначено ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає по батькові “ ОСОБА_3 ” (російською мовою) згідно з паспортними даними; період навчання з 01.09.1981 по 18.07.1985, згідно з дипломом № НОМЕР_3 , оскільки зазначено по батькові “ ОСОБА_2 ” (російською мовою), шо не відповідає по батькові “ ОСОБА_3 ” (російською мовою) згідно з паспортними даними.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 14.06.1963 заявник записаний як ОСОБА_1 , його батьком є ОСОБА_4 .
У свідоцтві про одруження серії НОМЕР_5 від 04.12.1960 батько заявника записаний як ОСОБА_4 .
Із паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 виданого 08.05.2001 Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області, вбачається, що його власником є ОСОБА_4 .
Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 від 01.11.2016 видане на ім`я ОСОБА_4 .
Із паспорта громадянина України серії НОМЕР_8 виданого 27.04.2000 Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області, вбачається, що його власником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , написання його імені на російській мові зазначено як « ОСОБА_1 ».
Довідка про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_9 видана 27.04.2000 на ім`я ОСОБА_1 .
Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №6315-5003686480 від 20.05.2025 видана на ім`я « ОСОБА_1 ».
Диплом серії НОМЕР_3 від 18.07.1985 про закінчення Київського вищого загальновійськового командного училища ім. М.В. Фрунзе виданий на російській мові власнику « ОСОБА_1 ».
Військовий квиток серії НОМЕР_2 від 12.11.1992 виданий на російській мові власнику « ОСОБА_1 ».
Згідно з експертним висновком №056/943-а від 05.06.2026 Українського бюро лінгвістичних експертиз, встановлено, що з практики лінгвістичних експертиз відомі непоодинокі випадки розбіжностей у написанні російською мовою імен по батькові, зумовлені використанням у документальних записах російською мовою варіантних форм з фіналями -иевич / -ьевич, - певна, / -ьевна. У більшості випадків нормативні довідники допускають використання обох форм, наприклад: Анатольевич і ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 і т. ін. Сучасна ідентифікація таких записів базується на їх співвіднесенні з типовими дериваційними явищами в межах онімної парадигми. Окремі імена допускають лише один з варіантів утворення імені по батькові, наприклад: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і т. ін. З урахуванням зазначеного записи імені по батькові українською мовою ОСОБА_11 (свідоцтво про народження; паспорт, запис ОСОБА_1 ) та записи російською мовою ОСОБА_3 (зазначений паспорт, запис ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (диплом; військовий квиток; трудова книжка, запис запис ОСОБА_1 ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Згідно з чинними стандартами нормативний український запис - ОСОБА_12 ; російський запис ОСОБА_13 .
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно пункту 3 зазначеного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктами 23 та 24 вказаного Порядку, зазначено, що документи, які подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.
Згідно з пунктом 26 зазначеного вище Порядку якщо ім`я, по-батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по-батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів.
Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п. 2.11 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно з п. 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Таким чином, сукупністю наданих заявником та досліджених судом доказів повністю підтверджено існування факту належності заявнику трудової книжки та диплому.
Враховуючи те, що усунення недоліку вчиненого запису у трудовій книжці та диплому неможливо здійснити в позасудовому порядку, суд доходить висновку про встановлення факту належності заявнику трудової книжки та диплому в судовому порядку.
Розбіжності в написанні по батькові власника трудової книжки та диплому є перешкодою в реалізації ним права на оформлення пенсії за віком, і, беручи до уваги те, що іншим способом, окрім встановлення факту належності заявнику трудової книжки у судовому порядку, подолати таку перешкоду неможливо, а також з огляду на повну доведеність встановлюваного факту, що не пов`язується із подальшим вирішенням спору про право, суд вважає заяву в цій частині повністю обґрунтованою і такою, що має бути задоволеною.
Що стосується вимог про встановлення належності заявнику військового квитка, суд доходить висновку, що в задоволенні цієї вимоги слід відмовити з таких підстав.
Суди розглядають справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів у порядку окремого провадження, але лише тоді, коли закон не передбачає іншого (позасудового) порядку їх виправлення.
Частиною 3 ст. 315 ЦПК України передбачено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.
Крім цього, відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.95 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.
Судами також не встановлюється тотожність особи.
Суд звертає увагу, що приписами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У свою чергу заявником не надано доказів, що виправити помилку самостійно неможливо як і не надано доказів звернення до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виправлення неточності у написанні прізвища або заміни військового квитка і отримання відповідної відмови.
Тому, суд вважає, що встановлення факту належності заявнику військового квитка не може бути вирішено в судовому порядку в окремому провадженні, оскільки вказаний документ є особистим, а не правовстановлюючим, а тому вирішуються органом, який видає документ та заявником не вичерпано позасудовий порядок виправлення.
За таких обставин суд відмовляє заявнику у задоволені заяви в цій частині.
Доводи заінтересованої особи щодо наявності спору про право за поданою заявою про встановлення юридичного факту не є слушними, оскільки між заявником та Управлінням Пенсійного Фонду не може бути спору про право на отримання пенсії, оскільки останнє не є суб`єктом отримання такої пенсії. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. За відсутності спору з приводу законності відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу для призначення пенсії суд повинен розглянути заяву про встановлення юридичного факту за правилами цивільного судочинства в окремому провадженні.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 82, 89, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про встановлення факту належності правовстановлюючих документів – задовольнити частково.
Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , правовстановлюючих документів, а саме: трудової книжки НОМЕР_1 виданої 28.08.1980 та диплому серії НОМЕР_3 виданого 18.07.1985 на ім`я « ОСОБА_1 » (написання російською мовою).
В іншій частині заяви відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лосятин, Васильківського району, Київської області, громадянин України, паспорт серії НОМЕР_10 виданий Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області 27.04.2000, РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 .
Представник заявника: Доценко Юрій Глібович, ордер серії АХ №1357861 від 12.06.2026, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2045 від 23.11.2016, адреса: АДРЕСА_3 .
Заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, код ЄДРПОУ 14035769, місцезнаходження за адресою: Майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001.

Суддя Т.В. Богачова