КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/9243/26
Суддя в суді першої інстанції: Мозолевська О.М. 
Провадження № 33/824/3437/2026

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Левенця Б.Б., за участю секретаря судового засідання Марченка М.С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 19 травня 2026 року про закриття адміністративного провадження відносно  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ),за ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 травня 2026 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, за відсутністю у його діях складу та події адміністративного правопорушення  (а.с. 38-39).
Не погодившись з вказаною постановою, 29 травня 2026 року  ОСОБА_1 направив до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 40-41).
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність складу правопорушення в діях водія ОСОБА_2 . 
На момент ДТП автомобіль порушника був припаркований у забороненому місці, із порушенням п. 15.9 ПДР - зупинка забороняється ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в самому місці виїзду.
Крім того, у складеному протоколі про адміністративне правопорушення зафіксовані обставини ДТП, а саме факт відкриття водійських дверцят автомобіля Форд порушником в момент, коли повз проїздив автомобіль постраждалого. Порушник цього факту під час складання протоколу не заперечував.
Під час складання протоколу працівник поліції і порушник ОСОБА_2 ознайомились із відеозаписом моменту ДТП з відеореєстратора, встановленого в протоколу ДТП, зміст відеозапису порушник не заперечував (а.с. 40-41).
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. 
ОСОБА_2 , його захисник - адвокат Прилепа Р.А. до суду не прибули, про розгляд справи судом були сповіщені на зазначені ними адреси. Повідомлення ОСОБА_2 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим, про розгляд справи апеляційним судом 13 липня 2026 року ОСОБА_2 був сповіщений 23 червня 2026 року повідомленням його захисника - адвоката Прилепи Р.А. до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення про що у справі є докази. 13 липня 2026 року від захисника ОСОБА_2 - адвоката Прилепи Р.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на зайнятість в інших справах та неотримання копії апеляційної скарги. Поряд з цим, отримавши 23 червня 2026 року повідомлення про розгляд справи апеляційним судом 13 липня 2026 року адвокат Прилепа Р.А. мав достатньо часу для ознайомлення із матеріалами справи та (або) отримання усієї необхідної та наявної у справі інформації, а до клопотання про відкладення справи не додано будь-яких доказів наявності поважних причин такої неявки (а.с. 45-52, 56-57). 
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У справі GORYACHYY v. Ukraine (№ 43925/18 рішення в цій справі ухвалене Комітетом 24 лютого 2022 року, оприлюднене 15 вересня 2022 року та є остаточним), ЄСПЛ зауважив, що згідно з національним законодавством апеляційний суд мав обов`язок повідомити заявника про майбутню апеляцію та запропонувати йому викласти свої доводи. На відміну від багатьох інших справ, розглянутих ЄСПЛ, де у відповідних матеріалах не було доказів того, що належна кореспонденція була надіслана заявникам (див., наприклад, «Стрижак проти України», № 72269/01, § 39, 8 листопада 2005 року; Hudakova and Others v. Slovakia, №23083/05, §§ 30-32, 27 квітня 2010 року; і Лазаренко та інші, згадане вище, §§ 36 і 43), у цій справі докази, надані сторонами, показали, що 4 квітня 2016 року апеляційний суд справді надіслав заявнику рекомендованим листом повідомлення про апеляційну скаргу відповідача. Отже, виявляється, що національний суд належним чином дотримався вимоги, встановленої національним процесуальним законодавством.
ЄСПЛ також зазначив, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи (див., наприклад, згадане вище рішення у справі Лазаренко та інші, § 37, і, у контексті статті 8 Конвенції, Foley v. the United Kingdom (dec.), № 39197/98, вересня 2001 року).
Інакше кажучи, органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви заявника про те, що його права за пунктом 1 статті 6 Конвенції були порушені (див. Yeremeyev v. Ukraine, (dec.) [Committee], № 64766/12, §§ 31 і 32, 26 березня року, та Sydorenko v. Ukraine (dec.) [Committee], № 73193/12, § 32, 18 лютого 2021 року).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). 
За змістом ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання прокурора, особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 623389, 23.03.2026 о 19 год. 55 хв. по вул. Митрополита Василя Липківського, 34, в м. Києві, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Ford» моделі «Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , відчинив двері припаркованого автомобіля, що створило перешкоду для руху транспортного засобу марки «BYD», державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснивши з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 15.13 Правил дорожнього руху та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП (а.с. 1-2).
Протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_2 та особою, яка його склала.
До протоколу про адміністративне правопорушення долучено схему ДТП, пояснення учасників ДТП.
Схемою місця ДТП, зафіксовано місце зіткнення транспортних засобів, та їх кінцеве розташування, а на зворотній стороні схеми відображені механічні пошкодження обох транспортних засобів (а.с. 3).
У письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що він знаходився у припаркованому автомобілі «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , відчиняючи двері його зачепив автомобіль «BYD», державний номерний знак НОМЕР_2 , котрий в свою чергу здійснював різкий маневр в його бік через ями на дорозі (а.с. 5).
У письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що він проїжджаючи повз припаркований автомобіль «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , відчув удар по кузову автомобіля з лівого боку і пішов з`ясовувати обставини події. Водій Ford не заперечував того факту, що спробував відчинити дверцята свого авто, коли повз проїжджала інша авто і своїми водійськими дверцятами пошкодив кузов автівки, якою керував ОСОБА_1 (а.с. 4).
Пунктом п. 15.13 ПДР України забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.
Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.
Транспортний засіб ОСОБА_2 перебував у нерухомому стані, а причинно-наслідковий зв`язок між його діями та настанням дорожньо-транспортної пригоди матеріалами справи не підтверджується.
Доводи апеляційної скарги про те, що транспортний засіб Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , був припаркований в не відведеному для паркування автомобілів місці, суд апеляційної інстанції відхиляє, адже матеріалами справи не доведено, що автомобіль «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , був припаркований з порушенням правил ПДР України. 
З наявної в матеріалах справи схеми місця ДТП неможливо встановити вину водія ОСОБА_2 у порушенні п. 15.13 ПДР України.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що схема ДТП підписана обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і будь яких зауважень до її складання учасники пригоди не зазначили (а.с. 3).
При цьому, в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заявляв клопотання про виклик свідків та (або) долучення доказів, хоча брав участь в розгляді справи районним судом 19 травня 2026 року і мав об`єктивну можливість заявити таке клопотання, і цих обставин апелянт ОСОБА_1 не заперечував в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 58).
Згідно ст. 294 КУпАП, апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
З огляду на вищенаведені обставини та положення ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції відхилив клопотання апелянта про долучення на стадії апеляційного перегляду справи нових доказів та виклик свідків, які не заявлялись в суді першої інстанції та не були предметом оцінки районного суду. 
Отже, відсутні підстави для скасування постанови судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19 травня 2026 року про закриття адміністративного провадження відносно  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ),за ст. 124 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 19 травня 2026 року про закриття адміністративного провадження відносно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ), за ст. 124 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець