Справа № 162/640/26  Провадження №33/802/908/26 | Головуючий у 1 інстанції:Савич А. С.
| Доповідач: Гапончук  В. В.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
судді - Гапончука В.В.,
за участю 
захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – Пасевича О.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Пасевича Олександра Петровича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 19 серпня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Любешівського районного суду Волинської області від 19.08.2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору на користь держави
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 14.07.2026 року о 19 годині 37 хвилин в селі Великий Курінь по вулиці Незалежності на ґрунтовій дорозі керував транспортним засобом – трактором марки XINGTAI, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Драгер 6820 та в медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.29-31).
Не погоджуючись із постановою суддізахисник Пасевич О.П. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, матеріалам та обставинам справи. 
Вказує на те, що ознайомившись із матеріалів справи встановлено, що вони не стосуються його клієнта ОСОБА_1 , оскільки протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 та всі долучені до нього документи також містять інформацію про особу з прізвищем ОСОБА_2 . 
Оскільки вказані матеріали справи не стосуються його клієнта ОСОБА_1 та відповідно він як його представник не уповноважений брати участь в розгляді справи відносно ОСОБА_1 , тому про ці обставини ним було повідомлено суд письмово. Однак, суд першої інстанції не врахував ці обставини, прийняв рішення про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, вказавши що це допущена описка в написанні прізвища правопорушника i це ОСОБА_4 є підставою для з закриття провадження у справі.
Просить постанову Любешівського районного суду Волинської області від 19.08.2026 року пpo притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпAП України скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпAП України (а.с.35-36). 
В судове засідання особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи не з`явився, клопотань про перенесення розгляду справи не подавав. Захисник не заперечував щодо продовження слухання справи у відсутності його довірителя. А тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.268 КпАП України.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника, який підтримав останню з мотивів, викладених в ній, та просив її задовольнити, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до статтей 245, 252, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На думку апеляційного суду вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався в повному обсязі. 
Судом вжито всіх заходів, передбачених КпАП України, для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КпАП України.
Факт вчинення ОСОБА_1  згаданого адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 719491 від 14.07.2026 року, складеним відносно ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КпАП України (а.с.1);
- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 14.07.2026 року щодо ОСОБА_1 (а.с.2); 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.07.2026 року щодо ОСОБА_1 (а.с.4);
- зобов`язанням до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 719491 від 14.07.2026 року щодо ОСОБА_1 (а.с.5);
- відеозаписом з нагрудних боді камер інспекторів поліції, які знаходяться на DVD-R диску (а.с.12).
Згідно довідки від 22.07.2026 року, складеної старшим інспектором з адміністративної практики сектору взаємодії з громадянами Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Токарчук Ю. вбачається, що згідно ІКС ІПНП громадянин ОСОБА_1  не має повторності вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КпАП України (а.с.6).
Долучені до матеріалів адміністративної справи відеозаписи підтверджують винуватість ОСОБА_1  в сукупності з іншими дослідженими судом доказами. Підстав вважати дії поліцейських незаконними, а зібрані у ході досудової підготовки матеріалів докази недопустимими, немає.
Апеляційним судом встановлено, що поліцейськими дотримано вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МОЗ та МВС України № 1452/735 від 09.11.2015 року. 
Працівники поліції при виявленні руху транспортного засобу та зупинці ОСОБА_1 , пропозиції пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння та складенні адміністративних матеріалів діяли цілком у законний спосіб.
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1  у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КпАП України, які містяться в матеріалах справи.
Вищевикладені докази у своїй сукупності відтворюють реальну картину перебігу подій, є чіткими та послідовними та не викликають сумніву в апеляційного суду.
Доводи захисника про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не стосуються ОСОБА_1 , оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення та долучених до нього документах прізвище особи зазначено як « ОСОБА_5 », а не « ОСОБА_2 », колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення працівниками поліції була встановлена особа правопорушника. Зокрема, із відеозапису з місця події вбачається, що працівники поліції безпосередньо встановили особу чоловіка, щодо якого складено протокол, а останній повідомив свої анкетні дані, у тому числі дату народження — ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 , а також пред`явив посвідчення тракториста-машиніста.
Таким чином, матеріали справи містять достатні відомості для однозначної ідентифікації особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Сам по собі факт неправильного зазначення однієї літери у прізвищі не свідчить про те, що протокол складено щодо іншої особи, якщо інші ідентифікаційні дані, обставини події та докази у їх сукупності дають можливість достовірно встановити особу правопорушника.
При цьому захисником не наведено жодних об`єктивних даних, які б свідчили про існування іншої особи з аналогічними анкетними даними, яка фактично була учасником події та щодо якої працівниками поліції складалися відповідні матеріали. Так само апеляційна скарга не містить доказів того, що на місці події перебував інший громадянин, відомості про якого могли бути помилково внесені до протоколу.
Навпаки, зміст відеозапису безпосередньо узгоджується з іншими матеріалами справи та підтверджує, що саме ОСОБА_1 був особою, щодо якої працівники поліції здійснювали перевірку та оформляли матеріали за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.
Отже, доводи захисника фактично ґрунтуються виключно на формальній розбіжності у написанні прізвища - « ОСОБА_5 » замість « ОСОБА_2 », яка за встановлених судом обставин є очевидною технічною опискою та не впливає на можливість ідентифікувати особу, щодо якої складено протокол.
Сама по собі наявність такої описки не може бути підставою для висновку про відсутність події або складу адміністративного правопорушення, а також для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України, оскільки зазначена норма застосовується у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, чого у цій справі не встановлено.
Посилання захисника на те, що він нібито не був уповноважений брати участь у розгляді справи через зазначення у матеріалах іншого прізвища, також не спростовує висновків суду першої інстанції. Встановлення особи правопорушника здійснюється не лише за правильністю написання прізвища, а з урахуванням усіх наявних у справі ідентифікаційних відомостей та доказів. У цьому випадку такі відомості дають змогу встановити, що особою, щодо якої складено матеріали, є саме ОСОБА_1 .
Крім того, доводи апеляційної скарги не містять посилань на обставини, які б ставили під сумнів сам факт перебування ОСОБА_1 на місці події або його ідентифікацію працівниками поліції. Не спростовано також достовірність відеозапису, на якому зафіксовано процес встановлення особи та повідомлення нею своїх анкетних даних.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неправильне зазначення прізвища особи у протоколі та інших матеріалах справи є технічною опискою, яка не свідчить про складення матеріалів щодо іншої особи та не тягне за собою закриття провадження у справі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не свідчать про істотне порушення вимог КпАП України та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови і закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.
Постанова суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованою, оскільки висновок про особу правопорушника зроблено не на підставі виключно написання прізвища у протоколі, а на підставі сукупності доказів та відомостей, які дозволяють достовірно ідентифікувати ОСОБА_1 як особу, щодо якої складено адміністративні матеріали.
Таким чином усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, та наведені ним в ході розгляду справи апеляційним судом, щодо незаконності судового рішення, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1  адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
З огляду на те, що вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин справи про адміністративне правопорушення, немає підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).
З огляду на зазначене викладені в обгрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, постанова судді першої інстанції є законною та мотивованою, а накладене на ОСОБА_1  безальтернативне стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КпАП України. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення, при цьому доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування оскаржуваної постанови.
На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника Пасевича Олександра Петровича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 19 серпня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду        Гапончук В.В.