ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
^_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року | м. Одеса | Справа № 916/2504/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,
при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,
за участю представників:
від Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" – Філіппова Е.Г.,
від Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" – Дзиговська С.М.,
від Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" – участі не брали,
розглянувши апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ"
на рішення Господарського суду Одеської області від 30.04.2026, ухвалене суддею Волковим Р.В., м. Одеса, повний текст складено 11.05.2026,
у справі №916/2504/25
за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ"
до відповідача: Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія"
про визнання договору укладеним, визнання недійсними та скасування додатків до договору, зобов`язання вчинити певні дії та виключення даних засобів обліку з додатку до договору

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 р. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" звернулося з позовом до Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі", в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову №04 від 15.09.2025 (вх.№32949/25 від 20.10.2025), просило:
-визнати укладеним договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії між Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" №028056 від 01.01.2019 у редакції, що оприлюднена на офіційному сайті відповідача за посиланням: https://www.dtek-oem.com.ua/ua/file/Ym5PRMyeimduk?inline=1 з моменту приєднання, а саме: з 01.01.2019;
-визнати додаток №2 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №028056 від 01.01.2019, укладеного між Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ", недійсним;
-зобов`язати Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" скласти нові паспорти точок розподілу електричної енергії за кожною точкою комерційного обліку (площадкою комерційного обліку), а саме: ліфтів, освітлення, димовидалення на кожен будинок окремо за адресами: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 71, корп. 1 та буд. 71, корп. 2, відповідно до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №028056 від 01.01.2019, укладеного між Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ";
-виключити дані засобів обліку електричної енергії, а саме: пункт 1.1 (ЕІС-код точки приєднання 62Z6366553581497), пункт 1.2 (ЕІС-код точки приєднання 62Z7403012474778), пункт 1.6 (ЕІС-код точки приєднання 62Z7222434579861), пункт 1.7 (ЕІС-код точки приєднання 62Z6037047795899) з додатку №3 до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №028056 від 01.01.2019, укладеного між Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ", шляхом викладення у новій редакції додатку №3;
-зобов`язати Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" скласти та підписати додаток №6 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності" до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №028056 від 01.01.2019, укладеного між сторонами;
-визнати додаток №14 "Відомості про приєднані електроустановки інших учасників ринку до технологічних електричних мереж споживача" договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №028056 від 01.01.2019, укладеного між Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ", недійсним та скасувати;
-визнати додаток №17 "Особливості організації комерційного обліку та складання балансу електричної енергії в технологічних мережах споживача (Основного споживача)" договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №028056 від 01.01.2019, укладеного між Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ", недійсним та скасувати.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав та законних інтересів позивача у зв`язку з недотриманням відповідачем вимог чинного законодавства у сфері енергетики та комунальних послуг щодо здійснення обліку електричної енергії.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 08.07.2025 відкрито провадження у справі №916/2504/25 та залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.04.2026 у справі №916/2504/25 (суддя Волков Р.В.) відмовлено у задоволенні позову.
Судове рішення мотивоване неналежністю обраного позивачем способу захисту у вигляді заявлених у межах цієї справи позовних вимог.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 30.04.2026 у справі №916/2504/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Зокрема, скаржник наголошує на тому, що заявлені ним у цій справі позовні вимоги у своїй сукупності є ефективним способом захисту, оскільки спрямовані на усунення триваючого порушення прав позивача під час комерційного обліку електричної енергії, що безпідставно залишилось поза увагою місцевого господарського суду, який, неповно дослідивши матеріали справи та відмовляючи у задоволенні позову з підстав неналежності способу захисту, самостійно не застосував спосіб захисту, який, на переконання суду, є правильним у спірних правовідносинах.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 15.06.2026 у справі №916/2504/25 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу та будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 30.06.2026.
В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.07.2026 вирішено розглянути апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.04.2026 у справі №916/2504/25 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, а також призначено дану справу до розгляду на 26.08.2026 об 11:30.
Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.08.2026 у судовому засіданні у справі №916/2504/25 було оголошено перерву до 12:00 год 02.09.2026.
Крім того, протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.08.2026 залишено без розгляду відзив Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" на апеляційну скаргу б/н від 07.07.2026 (вх.№2217/26/Д2 від 07.07.2026) з огляду на його подання з пропуском строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, та без клопотання про продовження такого строку (аналогічний сталий правовий висновок стосовно того, що встановлений судом процесуальний строк не підлягає поновленню, а може бути виключно продовжений, міститься у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 13.09.2023 у справі №910/6246/22, від 01.08.2022 у справі №910/16784/20 тощо).
У судовому засіданні 02.09.2026 представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" підтримав апеляційну скаргу; представник Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" висловив заперечення проти її задоволення; представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.4 а.с.65).
Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзив на апеляційну скаргу не надало, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
21.01.2010 проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" як юридичної особи.
Відповідно до пункту 1.1 статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ", затвердженого рішенням загальних зборів, оформленим протоколом №1 від 04.07.2024, дане об`єднання створене власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку №71, корп. 1 та 2, що розташований по вул. Академіка Заболотного у м. Одесі.
Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" є ліцензіатом з розподілу електричної енергії споживачам (постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №1345 від 06.11.2018) та надає послуги з розподілу електричної енергії споживачам, об`єкти енергоспоживання яких розташовані в Одеській області та місті Одеса.
До 01.01.2019 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" ("Споживач") та Відкритим акціонерним товариством Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго", правонаступником якого є Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" ("Постачальник"), діяв договір про постачання електричної енергії №028056 від 04.10.2010, за умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії – межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію, визначена додатком "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" між Постачальником та Споживачем або інша межа, обумовлена окремим додатком до договору.
У матеріалах справи наявні додатки до договору №028056 від 04.10.2010, а саме: додаток №2 "Графік зняття показів обліку електричної енергії"; додаток №5 "Порядок розрахунків"; додаток №7.1 "Однолінійна схема електропостачання ОСББ"; додаток №10 "Перелік об`єктів споживача".
У пункті 8 додатку №2 до договору №028056 від 04.10.2010 вказано чотири площадки вимірювання електричної енергії, а саме: 1) житловий будинок (заг. облік) за адресою: вул. Заболотного, 71/1, № лічильника 01534868; 2) житловий будинок (заг. облік) за адресою: вул. Заболотного, 71/1, № лічильника 01157820; 3) житловий будинок (заг. облік) за адресою: вул. Заболотного, 71/2, № лічильника 01157874; 4) житловий будинок (заг. облік) за адресою: вул. Заболотного, 71/2, № лічильника 01069149.
Додаток №10 до договору №028056 від 04.10.2010 містить зазначення найменувань об`єктів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ", їх адрес, видів точки обліку, номерів та типів лічильників тощо. Зокрема, згідно з цим додатком позивач має наступні об`єкти: 1) житловий будинок (заг. облік) по вул. Заболотного, 71/1, № лічильника 01534868; 2) житловий будинок (заг. облік) по вул. Заболотного, 71/1, № лічильника 01157820; 3) житловий будинок (ліфт) по вул. Заболотного, 71/1, № лічильника 01163387; 4) житловий будинок (освітлення) по вул. Заболотного, 71/1, № лічильника 01164512; 5) житловий будинок (димовидалення) по вул. Заболотного, 71/1, № лічильника 01167801; 6) житловий будинок (побут.) по вул. Заболотного, 71/1, № -; 7) житловий будинок (заг. облік) по вул. Заболотного, 71/2, № лічильника 01157874; 8) житловий будинок (заг. облік) по вул. Заболотного, 71/2, № лічильника 01069149; 9) житловий будинок (ліфт) по вул. Заболотного, 71/2, № лічильника 01163381; 10) житловий будинок (освітлення) по вул. Заболотного, 71/2, № лічильника 01163570; 11) житловий будинок (димовидалення) по вул. Заболотного, 71/2, № лічильника 01069145; 12) житловий будинок (побут.) по вул. Заболотного, 71/2, № лічильника -.
Як вбачається з додатку №7.1 до договору №028056 від 04.10.2010, загальнобудинкові комерційні прилади обліку (лічильники №01534868, №01157820, №01157874, №01069149) розташовуються у ТП №5190, яка належить Комунальному підприємству електричних мереж зовнішнього освітлення "Одесміськсвітло", і знаходиться за 360 м та 220 м від відповідного корпусу багатоквартирного будинку. Вказані лічильники обліковують всю електроенергію, яка входить у багатоквартирний будинок.
З 01.01.2019 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" приєдналося до публічного договору споживача про надання послуг з постачання електричної енергії, про що свідчить наявна у матеріалах справи заява-приєднання, подана позивачем постачальнику – Товариству з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія".
У матеріалах справи також наявна заява-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка містить підпис та проставлену печатку позивача у графі "Відмітка про згоду Споживача на обробку персональних даних". Графа "Відмітка про підписання Споживачем цієї заяви-приєднання" не містить підпису та печатки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ". У цій заяві відсутня також і дата її підписання.
Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам як послуги Оператора системи розподілу. Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до умов цього договору згідно із заявою-приєднання, що є Додатком 1 до цього договору. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти цей договір, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, у тому числі у формі електронного документа, підписаного з використанням електронної ідентифікації, у разі укладення договору за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, сплата рахунка оператора системи розподілу, за відсутності заперечень оператора системи (пункт 1.1 публічного договору).
У пункті 1.2 публічного договору вказано, що умови договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (зі змінами та доповненнями), та є однаковими для всіх Споживачів.
Пунктом 2.1. публічного договору передбачено, що Оператор системи розподілу надає Споживачу послуги з розподілу електричної енергії, параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №309 від 14.03.2018 (зі змінами та доповненнями) та Кодексом системи розподілу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №310 від 14.03.2018 (зі змінами та доповненнями) за об`єктом, технічні параметри якого фіксуються у Паспорті точки/точок розподілу електричної енергії за об`єктом Споживача, який є додатком 2 "Паспорт точки розподілу електричної енергії" до цього договору та в особовому рахунку Споживача, облікових базах даних Оператора системи розподілу.
За умовами пункту 2.2 публічного договору відомості про засіб (засоби) вимірювання обсягу електричної енергії, що використовується на об`єкті (об`єктах) Споживача, зазначаються разом із енергетичними ідентифікаційними кодами (ЕІС кодами) у додатку 3 "Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії та порядок обліку обсягу розподілу електричної енергії" до цього договору.
Відповідно до пункту 2.3 публічного договору Споживач оплачує за розподіл електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього договору та інші послуги Оператора системи розподілу згідно з додатком 4 "Порядок розрахунків".
Положеннями пункту 3.1 публічного договору передбачено, що облік (у тому числі приладовий) електричної енергії, що передається Оператором системи розподілу та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №311 від 14.03.2018 (зі змінами та доповненнями) та з урахуванням вимог цього договору.
Згідно з пунктом 3.2 публічного договору за підсумками розрахункового місяця Постачальник послуг комерційного обліку (Оператор системи розподілу) забезпечує визначення обсягу електричної енергії за точками комерційного обліку Споживачу незалежно від того, хто є власником комерційного засобу (засобів) обліку, та в установленому порядку передає ці дані Адміністратору комерційного обліку для можливості їх використання суб`єктами ринку електричної енергії, у тому числі Електропостачальником Споживача. Дані комерційного обліку щодо обсягу електричної енергії за розрахунковий місяць зазначаються Оператором системи розподілу в особистому кабінеті Споживача (за умови його запровадження) та/або в рахунку про сплату послуги за цим договором, у тому числі якщо оплату за цим договором забезпечує електропостачальник Споживача.
01.01.2019 Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" склало паспорт точки розподілу електричної енергії, в якому зазначено технічні параметри точки підключення позивача та який є додатком №2 до договору.
Додатком №2 до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії визначено, зокрема: EIC-код площадки комерційного обліку – 62Z8867255728600; вид об`єкта електрифікації – житловий будинок; адреса об`єкта електрифікації – м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 71, корп. 1 та 2; дозволена потужність за площадкою комерційного обліку – 250 кВт тощо.
У матеріалах справи містяться також інші додатки до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, а саме: додаток №3 "Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії та порядок обліку обсягу розподілу електричної енергії"; додаток №4 "Порядок розрахунків"; додаток №5 "Порядок участі Споживача в графіках обмеження електроспоживання та графіках відключень"; додаток №7 "Однолінійна схема електропостачання Споживача"; додаток №8 "Порядок розрахунку втрат електроенергії в мережі Споживача"; додаток №13 "Порядок припинення, обмеження електропостачання Споживача/субспоживача, приєднаного до електричних мереж Споживача"; додаток №14 "Відомості про приєднані електроустановки інших учасників роздрібного ринку до технологічних електричних мереж Споживача"; додаток №15 "Обсяги транспортування електричної енергії в електричні мережі інших учасників роздрібного ринку"; додаток №16 "Положення щодо розрахунку витрат електричної енергії в технологічних мережах Споживача (основного споживача), пов`язаних з транспортуванням електричної енергії в електроустановки інших учасників роздрібного ринку"; додаток №17 "Особливості організації комерційного обліку та складання балансу електричної енергії в технологічних електричних мережах Споживача (основного споживача)" з продовженням цього додатка "Дані про лічильники для визначення обсягів розподіленої електроенергії в ТЕМ основного споживача у разі її вироблення субспоживачем".
У додатку №3 "Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії та порядок обліку обсягу розподілу електричної енергії" до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії вказані наступні прилади обліку електричної енергії, яку споживає позивач: 
-пункт 1.1 – EIC-код: 62Z6366553581497; адреса: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 71, корп. 1; № засобу обліку: 12494910; сторона, відповідальна за збереження і цілісність засобів обліку та пломб: Комунальне підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення "Одесміськсвітло"; точка встановлення засобів обліку: у ТП 5190; вид навантаження: загальний облік;
-пункт 1.2 – EIC-код: 62Z7403012474778; адреса: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 71, корп. 1; № засобу обліку: 12494914; сторона, відповідальна за збереження і цілісність засобів обліку та пломб: Комунальне підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення "Одесміськсвітло"; точка встановлення засобів обліку: у ТП 5190; вид навантаження: загальний облік;
-пункт 1.3 – EIC-код: 62Z8943368534242; адреса: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 71, корп. 1; № засобу обліку: 04643621; сторона, відповідальна за збереження і цілісність засобів обліку та пломб: споживач; точка встановлення засобів обліку: ВРУ житлового будинку; вид навантаження: ліфт (відрах від заг.сп.ліч. 12494910, 12494914);
-пункт 1.4 – EIC-код: 62Z7425336767412; адреса: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 71, корп. 1; № засобу обліку: 04643619; сторона, відповідальна за збереження і цілісність засобів обліку та пломб: споживач; точка встановлення засобів обліку: ВРУ житлового будинку; вид навантаження: освітлення (відрах від заг.сп.ліч. 12494910, 12494914);
-пункт 1.5 – EIC-код: 62Z6992902700071; адреса: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 71, корп. 1; № засобу обліку: 04643623; сторона, відповідальна за збереження і цілісність засобів обліку та пломб: споживач; точка встановлення засобів обліку: ВРУ житлового будинку; вид навантаження: димовидалення (відрах від заг.сп.ліч. 12494910, 12494914);
-пункт 1.6 – EIC-код: 62Z7222434579861; адреса: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 71, корп. 2; № засобу обліку: 12494893; сторона, відповідальна за збереження і цілісність засобів обліку та пломб: Комунальне підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення "Одесміськсвітло"; точка встановлення засобів обліку: у ТП 5190; вид навантаження: загальний облік;
-пункт 1.7 – EIC-код: 62Z6037047795899; адреса: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 71, корп. 2; № засобу обліку: 12029265; сторона, відповідальна за збереження і цілісність засобів обліку та пломб: Комунальне підприємство електричних мереж зовнішнього освітлення "Одесміськсвітло"; точка встановлення засобів обліку: у ТП 5190; вид навантаження: загальний облік;
-пункт 1.8 – EIC-код: 62Z2665994981935; адреса: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 71, корп. 2; № засобу обліку: 04643625; сторона, відповідальна за збереження і цілісність засобів обліку та пломб: споживач; точка встановлення засобів обліку: ВРУ житлового будинку; вид навантаження: ліфт (відрах від заг.сп.ліч. 12494893, 12029265);
-пункт 1.9 – EIC-код: 62Z3843654759524; адреса: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 71, корп. 2; № засобу обліку: 04645538; сторона, відповідальна за збереження і цілісність засобів обліку та пломб: споживач; точка встановлення засобів обліку: ВРУ житлового будинку; вид навантаження: освітлення (відрах від заг.сп.ліч. 12494893, 12029265);
-пункт 1.10 – EIC-код: 62Z5358083644439; адреса: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 71, корп. 2; № засобу обліку: 04643627; сторона, відповідальна за збереження і цілісність засобів обліку та пломб: споживач; точка встановлення засобів обліку: ВРУ житлового будинку; вид навантаження: димовидалення (відрах від заг.сп.ліч. 12494893, 12029265).
Відповідно до відповіді Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" №21/45 від 23.01.2025, наданої за результатами опрацювання адвокатського запиту представника позивача, EIC-код складної площадки комерційного обліку "62Z8867255728600" включає всі прилади обліку за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 71 корп. 1 та 2, які зазначені у додатку №3 до договору.
У матеріалах справи також наявний додаток №4 "Акт №5190-1-С від 22.07.2010 розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін", зі змісту якого вбачається, що він стосується договору №5190-1-С від 22.07.2010, укладеного між Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" ("Споживач") та Комунальним підприємством електричних мереж зовнішнього освітлення "Одесміськсвітло" ("Власник мереж"). При цьому у правому верхньому кутку вказаний додаток містить відмітку "Додаток №6 до договору споживача про надання послуг з розподілу ел. ен.", яку здійснено шляхом допису від руки невідомою особою, без зазначення ПІБ, дати, посадового становища тощо.
За умовами пункту 1.1 вищенаведеного договору №5190-1-С від 22.07.2010, який є договором про технічне забезпечення електропостачання споживача, Власник мереж забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії Споживачу в обсягах згідно з договором про постачання електроенергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електроенергії та рівня дозволеної потужності за класами напруги, а Споживач дотримується установленого режиму споживання електричної енергії.
В силу пункту 1.2 договору №5190-1-С від 22.07.2010 передача електричної енергії забезпечується відповідно до однолінійної схеми, наведеної у додатку "Однолінійна схема". Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії в точках продажу, визначених згідно з відповідним договором споживача з постачальником електричної енергії, на кінцівках кабелів живлення в РУ-0,4 кВ ЗТП 5190. Приєднана потужність електроустановок споживача – 250 кВт, дозволена потужність електроустановок Споживача – 250 кВт.
Додатками до договору №5190-1-С від 22.07.2010, крім додатка №4, є також додаток №1 "Однолінійна схема"; додаток №2 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" та додаток №3 "Розрахунок втрат електроенергії в мережах власника мереж та споживача".
У березні та квітні місцях 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник електричної енергії) направляло позивачеві попередження про припинення електропостачання у зв`язку з існуванням заборгованості за спожиту електроенергію.
В адресованих відповідачу листах №49 від 15.03.2024, №60 від 15.04.2024 та №211 від 13.08.2024 позивач просив провести перерахунок некоректного нарахування за спожиту електроенергію.
У відповідь на лист №60 від 15.04.2024 Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" листом №26967/19 від 08.05.2024 проінформувало про проведення робіт зі зміни схеми розрахунків Комунального підприємства електричних мереж зовнішнього освітлення "Одесміськсвітло" (основного споживача, від трансформаторної підстанції №5190 якого підключені об`єкти Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ"), що надасть можливість проводити розрахунки споживачам незалежно від власника мереж.
Крім того, на лист №60 від 15.04.2024 відповідач надав ще одну відповідь №101/29/03-3370 від 14.05.2024, в якій повідомив, що по лічильникам, які враховують споживання електроенергії на внутрішньобудинкові потреби, не можуть окремо вестись розрахунки за електричну енергію, оскільки це суперечить умовам договору та Правилам роздрібного ринку електричної енергії.
Листом №587/09-02-1732 від 22.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" сповістило позивача про те, що рахунки за розрахунковий період, починаючи з грудня місяця 2023 року, сформовані на підставі обсягів спожитої електроенергії, визначених Оператором системи розподілу, із зазначенням показів лічильників, отриманих від нього, та з урахуванням тарифів, визначених нормативними актами.
У листі №104 від 02.05.2024 позивач просив Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" внести зміни у договір про надання послуг з розподілу електричної енергії в частині комерційного обліку, які б дозволяли здійснювати облік електроенергії лише по лічильникам, що обліковують електричну енергію на технічні цілі будинку, а саме: №04643621 (ліфт), №04643619 (освітлення), №04643623 (димовидалення), №04643625 (ліфт), №04645538 (освітлення) та №04643627 (димовидалення).
Згідно з відповіддю Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" №19/31-84-1 від 22.05.2024, наданою за результатами опрацювання листа позивача №104 від 02.05.2024, для внесення змін у договір про надання послуг з розподілу електричної енергії у частині комерційних приладів обліку необхідно надати погоджену проєктну документацію із зазначенням типу, марки, технічних характеристик, місця встановлення розрахункових засобів вимірювальної техніки.
29.05.2024 відбулося засідання ревізійної комісії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ", за результатами якого було складено акт б/н від 29.05.2024, відповідно до якого у позивача відсутнє право здійснювати розрахунки за електричну енергію за загальнобудинковими лічильниками №12494910, №12494914, №12494893 та №12029265, оскільки розрахунки мають здійснюватися лише за комерційними лічильниками №04643621 (ліфт), №04643619 (освітлення), №04643623 (димовидалення), №04643625 (ліфт), №04645538 (освітлення) та №04643627 (димовидалення), у зв`язку з чим заборонено правлінню об`єднання розраховуватися за спожиту електричну енергію за загальнобудинковими лічильниками №12494910 та №12494914, беручи до уваги те, що позивач не має сплачувати за будь-яку іншу електроенергію крім тієї, яка споживається на технічні цілі будинку, та рекомендовано правлінню привести у відповідність договір споживача про розподіл електричної енергії.
Листом №154 від 03.06.2024 позивач повідомив Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" про те, що з 01.06.2024 сплачуватиме за спожиту електроенергію лише за лічильниками, які враховують електроенергію виключно на власні потреби Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ", а саме: №04643621 (ліфт), №04643619 (освітлення), №04643623 (димовидалення), №04643625 (ліфт), №04645538 (освітлення) та №04643627 (димовидалення).
У відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" №590/01-02-524 від 25.06.2024, наданій на лист позивача №154 від 03.06.2024, вказано про необхідність найскорішого врегулювання з Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" питання щодо обсягів спожитої електроенергії, а також про необхідність погашення заборгованості за спожиту електроенергію.
В адресованій Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг скарзі №168 від 20.06.2024 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" просило прийняти рішення про припинення Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" порушень чинного законодавства у сфері енергетики та комунальних послуг, припинення порушення прав та законних інтересів позивача та співвласників багатоквартирного будинку, а також зобов`язати відповідача привести облік електроенергії у відповідність до чинних норм та правил шляхом вилучення з додатку №3 до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії чотирьох лічильників, які знаходяться у ТП №5190, а саме: №12494910, №12494914, №12494893 та №12029265.
За результатами розгляду вищенаведеної скарги Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, проаналізувавши ситуацію із комерційним обліком електроенергії, яку споживає Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ", листом №9491/17.3.1/7-24 від 22.08.2024 проінформувала позивача про те, що у випадку недосягнення сторонами згоди щодо внесення змін до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
У матеріалах справи міститься листування сторін щодо питання внесення змін до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яке не призвело до відповідних змін у договірних відносинах.
Як вбачається із наданих позивачем рахунків за спожиту електроенергію за грудень місяць 2022 року, січень-лютий місяці та грудень місяць 2023 року, січень-лютий місяці 2024 року, лютий місяць 2025 року, виставлених постачальником електроенергії – Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія", комерційний облік спожитої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" електричної енергії здійснюється, у тому числі, за загальнобудинковими лічильниками, які знаходяться у ТП №5190, що належить Комунальному підприємству електричних мереж зовнішнього освітлення "Одесміськсвітло".
Місцевим господарським судом також встановлено і учасниками справи не заперечується, що до електромереж Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" приєднані мешканці квартир (співвласники/побутові споживачі) та ще один споживач – Фізична особа-підприємець Берзой М.С. (перукарня), які мають окремі договори з відповідачем про надання послуг з розподілу електричної енергії та, відповідно, окремі засоби обліку електричної енергії. При цьому електроенергія, яка споживається побутовими споживачами та Фізичною особою-підприємцем Берзой М.С., обліковується лічильниками, що підключені після загальнобудинкових лічильників, за якими ведеться комерційний облік електроенергії, яку споживає позивач.
Предметом спору у даній справі, з урахуванням заяви про зміну предмета позову №04 від 15.09.2025 (вх.№32949/25 від 20.10.2025), є вимоги позивача про визнання укладеним між сторонами договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у редакції, що оприлюднена на офіційному сайті відповідача, з 01.01.2019; про визнання недійсними додатків №2, №14 та №17 до вказаного договору; про зобов`язання відповідача скласти нові паспорти точок розподілу електричної енергії за кожною точкою комерційного обліку; про виключення окремих даних засобів обліку електричної енергії з додатку №3 до зазначеного договору та про зобов`язання відповідача скласти і підписати додаток №6 до відповідного договору.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з неналежності обраного позивачем способу захисту у вигляді заявлених у межах цієї справи позовних вимог.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не повністю погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, у тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Як зазначалося вище, 04.10.2010 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" ("Споживач") та Відкритим акціонерним товариством Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" було укладено договір №028056, за умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договір №028056 від 04.10.2010 є договором енергопостачання.
11.06.2017 набрав чинності Закон України "Про ринок електричної енергії", відповідно до якого суб`єкти господарювання, які одночасно здійснювали діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом, повинні були протягом 18 місяців з дня набрання чинності зазначеним законом, тобто до 11.12.2018, забезпечити юридичне відокремлення діяльності оператора системи розподілу від інших видів діяльності вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання (обленерго), у тому числі шляхом створення електропостачальника.
06.11.2018 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийняла постанову №1345 "Про видачу АТ "Одесаобленерго" ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом".
Пунктом 3 цієї постанови було зобов`язано Акціонерне товариство "Одесаобленерго" до 01.01.2019 укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії зі споживачами, електроустановки яких приєднані до системи розподілу електричної енергії Акціонерного товариства "Одесаобленерго", та договори електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії з електропостачальниками, які мають намір здійснювати діяльність з постачання електричної енергії таким споживачам, із відкладальною умовою набрання ними чинності з 01.01.2019.
Відтак з 01.01.2019 на території Одеської області розпочав діяльність оператор системи розподілу – Акціонерне товариство "Одесаобленерго", який надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії про розподіл електричної енергії згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1345 від 06.11.2018, з урахуванням змін, внесених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1796 від 30.09.2020, відповідно до якої слово "Одесаобленерго" замінено словами "ДТЕК Одеські електромережі".
Водночас Закон України "Про ринок електричної енергії" запровадив нову модель системи договірних правовідносин на роздрібному ринку електроенергії.
В силу статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з розподілу.
Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №312 від 14.03.2018 (далі – Правила роздрібного ринку електричної енергії у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, №312 від 14.03.2018 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.
За умовами пункту 4 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" операторам систем розподілу (ОСР) необхідно укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР. Договір розробляється ОСР на основі істотних умов, визначених Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №310 від 14.03.2018, та типової форми, встановленої Правилами, і розміщується на сайті ОСР, у засобах масової інформації і в пунктах обслуговування споживачів ОСР. ОСР шляхом безпосереднього вручення персоналом ОСР або з рахунком, або поштовим відправленням надає споживачу заяву-приєднання до зазначеного договору, яка формується за базами даних вертикально інтегрованого суб`єкта господарювання та містить ЕІС-коди точок комерційного обліку об`єкта споживача. Надання такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії. Непобутовим споживачам, приєднаним до мереж ОСР/ОСП, разом із заявою-приєднанням до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії надаються паспорти точок розподілу (передачі), оформлені відповідно до Правил.
При цьому сама зміна законодавчої моделі функціонування роздрібного ринку електричної енергії не означала припинення фактично існуючих між сторонами договірних правовідносин щодо забезпечення електропостачання відповідного об`єкта споживача та не зумовлювала необхідності повторного волевиявлення споживача на отримання послуг, які об`єктивно та безперервно надавалися йому після запровадження нової моделі ринку.
Запровадження Законом України "Про ринок електричної енергії" принципово нової структури договірних відносин мало наслідком не припинення існуючих правовідносин як таких, а їх нормативну трансформацію відповідно до нової моделі функціонування ринку. З огляду на це при вирішенні питання про наявність між сторонами договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії необхідно виходити не лише з формального існування окремого документа, підписаного сторонами, а з приписів законодавства та Правил роздрібного ринку електричної енергії, які прямо визначають порядок виникнення таких договірних правовідносин. Інше тлумачення наведених норм призводило б до необґрунтованого висновку про можливість існування бездоговірного фактичного користування послугами з розподілу електричної енергії, що суперечило б як договірній природі функціонування ринку електричної енергії, визначеній статтею 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", так і спеціальному механізму приєднання споживачів до публічного договору, встановленому Правилами роздрібного ринку електричної енергії.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що договори про надання послуг з розподілу електричної енергії укладаються на умовах чинних (укладених раніше) договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, в тому числі на умовах щодо індивідуальних характеристик належного споживачу об`єкта та параметрів електроустановок.
На виконання приписів вищевказаних нормативно-правових актів відповідачем було розроблено та розміщено на своєму сайті текст договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який є публічним договором приєднання.
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за ініціативою споживача або оператора системи відповідно до визначених цими Правилами випадків, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу. Якщо за об`єктом оформлено паспорт точки (паспорти точок) розподілу, оператор системи розподілу не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформляти в установленому цими Правилами порядку додатки до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, в яких узгоджуються організаційні та технічні особливості розподілу електричної енергії (абзаци 3, 4 пункту 2.1.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії).
В силу абзацу 2 пункту 2.1.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.
Отже, законодавець та Регулятор передбачили спеціальний, відмінний від загального цивільно-правового порядку укладення договору, механізм переходу споживачів до нової моделі договірних відносин на роздрібному ринку електричної енергії. Такий механізм обумовлений специфікою відповідних правовідносин, безперервністю надання послуг з розподілу електричної енергії та необхідністю забезпечення функціонування об`єктів електроспоживання без перерви, пов`язаної виключно зі зміною нормативної моделі ринку.
Тому відсутність підписаного сторонами окремого паперового примірника договору сама по собі не свідчить про відсутність договірних правовідносин. Визначальним у цьому випадку є встановлення передбаченої Правилами сукупності юридичних фактів, з якими нормативне регулювання пов`язує виникнення договору, зокрема фактичного споживання електричної енергії та здійснення відповідних платежів. Такий підхід узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства, за якими правочин може вчинятися не лише у письмовій формі шляхом підписання єдиного документа, а й шляхом вчинення сторонами дій, які свідчать про їх волевиявлення та спрямовані на виникнення відповідних цивільних прав та обов`язків, якщо інше прямо не встановлено законом.
Як зазначалося вище, у матеріалах справи наявна заява-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка містить підпис та проставлену печатку позивача лише у графі "Відмітка про згоду Споживача на обробку персональних даних". Графа "Відмітка про підписання Споживачем цієї заяви-приєднання" не містить підпису та печатки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ". Дата підписання у цій заяві також не вказана.
Водночас сама по собі відсутність підпису споживача саме у графі заяви-приєднання, призначеній для підтвердження її підписання, не може мати наслідком висновок про відсутність договору у випадку, коли інші передбачені законодавством юридичні факти безпосередньо підтверджують волевиявлення споживача на виникнення відповідних договірних правовідносин.
Правила роздрібного ринку електричної енергії прямо не обмежують факт акцепту договору виключно поверненням підписаної заяви-приєднання, а передбачають декілька самостійних форм поведінки споживача, які свідчать про його приєднання до договору, зокрема сплату рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії. Отже, законодавець пов`язує виникнення відповідних договірних правовідносин насамперед із фактичною поведінкою сторін, яка об`єктивно свідчить про прийняття запропонованих умов, а не лише з формальним оформленням заяви-приєднання.
Встановивши, що після 01.01.2019 позивач продовжував користуватися електричною енергією через належний йому об`єкт, приєднаний до системи розподілу відповідача, а також здійснював оплату відповідних нарахувань, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що така поведінка є юридично значущою та відповідає визначеному Правилами роздрібного ринку електричної енергії способу акцепту договору. При цьому позивач не довів вчинення ним після 01.01.2019 дій, які б свідчили про відмову від приєднання до договору, заперечення самого факту договірних відносин або припинення користування послугами відповідача. Навпаки, фактична поведінка сторін після запровадження нової моделі ринку свідчить про продовження відповідних договірних правовідносин.
За таких обставин, як обґрунтовано зазначив в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд, договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії був укладений між сторонами з 01.01.2019 не на підставі заяви-приєднання, а за фактом подальшого (з 01.01.2019) споживання Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" електричної енергії та здійснення оплати за її споживання.
При цьому така оцінка відповідає загальним положенням цивільного законодавства про вчинення правочинів та укладення договорів. Вчинення особою дій, які відповідно до змісту запропонованого договору та встановленого законом порядку його укладення мають юридичне значення для акцепту, є формою реалізації волі на вступ у відповідні правовідносини. У цьому випадку фактичне споживання послуг з розподілу електричної енергії та їх оплата не є нейтральною поведінкою споживача, а являють собою юридично значущі дії, яким спеціальним нормативним регулюванням надано значення акцепту публічного договору.
Отже, оцінка фактичної поведінки сторін у сукупності з положеннями спеціального законодавства дає підстави для висновку про те, що між сторонами з 01.01.2019 виникли договірні правовідносини щодо надання послуг з розподілу електричної енергії, незалежно від того, чи був підписаний сторонами окремий паперовий примірник договору.
Крім того, у матеріалах справи міститься складений відповідачем паспорт точки розподілу електричної енергії (додаток №2 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії), в якому зазначені технічні параметри точки підключення Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" (зокрема, вид об`єкта електрифікації, адреса об`єкта електрифікації, дозволена потужність за площадкою комерційного обліку, а також EIC-код площадки комерційного обліку, який включає прилади обліку за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 71 корп. 1 та 2).
Наявність паспорта точки розподілу має у цій справі не лише технічне, а й юридичне значення, оскільки саме паспорт містить індивідуалізовані характеристики об`єкта споживача та точки його приєднання до системи розподілу, які дають змогу визначити предмет відповідних договірних правовідносин.
Таким чином, наявність оформленого оператором системи паспорта точки розподілу щодо об`єкта позивача свідчить про те, що відповідач ідентифікував відповідний об`єкт як такий, щодо якого здійснюється розподіл електричної енергії, визначив його технічні характеристики та параметри комерційного обліку. У сукупності з фактичним споживанням електричної енергії це підтверджує існування між сторонами конкретизованого договірного зв`язку, а не лише абстрактного наміру укласти договір у майбутньому.
При цьому відповідно до спеціального нормативного регулювання, передбаченого абзацом 4 пункту 2.1.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії, наявність паспорта точки розподілу виключає можливість довільної відмови оператора системи від укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Відтак, за встановлених у цій справі обставин правовідносини сторін не можуть розглядатися як такі, що перебували на стадії переговорів або неоформленого договірного наміру.
Враховуючи вищевикладене, договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" та Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" укладено з 01.01.2019, що фактично не заперечується учасниками цієї справи у поданих до суду першої інстанції заявах по суті справи.
Поряд з цим, під час оцінки доводів позивача щодо відсутності договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у паперовій формі колегією суддів враховується, що за змістом абзацу 6 пункту 2.1.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії (у редакції станом на момент приєднання позивача до умов договору) та абзацу 6 пункту 2.1.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії (у чинній редакції) за ініціативою однієї із сторін договір споживача про розподіл електричної енергії оформлюється в паперовій формі. 
Між тим, у матеріалах справи відсутні докази ініціювання будь-якою із сторін укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у паперовій формі, натомість матеріалами підтверджується факт надання Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" підписаного зі своєї сторони паперового примірника вказаного договору на запит позивача відповідно до абзацу 5 пункту 2.1.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії (у чинній редакції).
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне окремо оцінити обраний позивачем спосіб захисту з точки зору його належності та ефективності.
У цій справі позивач просить визнати укладеним з 01.01.2019 договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у редакції, оприлюдненій відповідачем на його офіційному вебсайті. Однак установлені судами обставини свідчать про те, що відповідний договірний зв`язок між сторонами вже виник з 01.01.2019 у передбаченому Правилами порядку внаслідок приєднання позивача до публічного договору шляхом фактичного споживання електричної енергії та здійснення відповідних платежів.
За таких обставин, задоволення заявленої вимоги не призвело б до виникнення нового правовідношення між сторонами, оскільки таке правовідношення вже існує. Відповідно, судове рішення про визнання договору укладеним з тієї ж дати не усунуло б невизначеності щодо самого факту існування договору, не змінило б обсягу прав та обов`язків сторін і не надало б позивачеві додаткового правового результату порівняно з тим, який уже існує в силу закону та фактичної поведінки сторін. Іншими словами, заявлена вимога спрямована на підтвердження юридичного факту, який уже настав, а не на припинення порушення, поновлення порушеного права чи усунення перешкод у його реалізації. Тому її задоволення за встановлених у цій справі обставин не матиме самостійного правозахисного ефекту.
Більше того, задоволення такої вимоги фактично призвело б до повторного встановлення судом уже існуючих договірних правовідносин без зміни їх змісту, що не відповідає призначенню судового захисту та принципу процесуальної економії. Судове рішення не може бути самоціллю, а має забезпечувати конкретний і практично значущий результат для особи, право якої порушене, не визнається або оспорюється.
Таким чином, беручи до уваги те, що позовна вимога про визнання укладеним між сторонами договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у редакції, що оприлюднена на офіційному сайті відповідача, з 01.01.2019 не є ефективним способом захисту, оскільки жодним чином не поновлює та не захищає права позивача, враховуючи підтверджений матеріалами справи факт приєднання Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" з 01.01.2019 до умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, що зумовлює укладеність відповідного договору, який до того ж залишається чинним на момент розгляду цієї справи, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Одеської області щодо відмови у задоволенні позову у зазначеній частині.
При цьому відмова у задоволенні зазначеної позовної вимоги з мотивів її неефективності не означає заперечення судом наявності у позивача договірних правовідносин з відповідачем. Навпаки, саме встановлення факту існування такого договору є необхідною передумовою висновку про неефективність заявленої вимоги, оскільки позивач просить суд встановити правовий стан, який уже існує в силу закону та фактичної поведінки сторін.
Отже, судове рішення в цій частині не позбавляє позивача права на судовий захист у разі виникнення між сторонами конкретного спору щодо змісту, виконання, зміни чи припинення відповідного договору. Водночас за відсутності такого спору вимога про визнання вже існуючого договору укладеним не створює самостійного юридичного результату та не відповідає критерію ефективності способу захисту. Такий підхід забезпечує належний баланс між правом особи на доступ до суду та обов`язком суду застосовувати лише такий спосіб захисту, який дійсно здатний відновити порушене право або усунути його невизнання чи оспорювання. Саме по собі бажання отримати судове підтвердження вже існуючого правового стану, за відсутності доведеного порушення, невизнання чи оспорювання відповідного права, не є достатньою підставою для задоволення позову.
Стосовно позовних вимог про визнання недійсними додатків №2, №14 та №17 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії колегія суддів зазначає наступне.
За умовами частин першої, третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Цивільний кодекс України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку, при цьому визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі – невідповідність волі та волевиявлення.
В силу частини першої статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17).
Між тим, заявляючи позовні вимоги про визнання недійсними додатків №2, №14 та №17 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, позивач, по суті, не посилається на наявність у змісті цих додатків такого дефекту, який відповідно до закону є підставою для недійсності правочину, а висловлює незгоду з визначеними в них умовами договірних правовідносин, зокрема, щодо параметрів та організації комерційного обліку електричної енергії.
При цьому сама по собі незгода сторони договору з його умовами не є тотожною недійсності правочину та не свідчить про недодержання сторонами під час його вчинення вимог статті 203 Цивільного кодексу України. Для застосування передбаченого статтею 215 цього Кодексу способу захисту необхідним є встановлення саме юридичного дефекту правочину, який існував у момент його вчинення та відповідає визначеній законом підставі його недійсності. Натомість вимога про зміну погоджених сторонами умов договору за своєю правовою природою є іншою вимогою і не може бути досягнута шляхом використання конструкції недійсності правочину за відсутності передбачених законом підстав для такої недійсності.
Отже, суду належить розмежовувати спір щодо дійсності правочину та спір щодо його змісту або належності виконання договірних зобов`язань. Визнання правочину недійсним спрямоване на усунення юридичних наслідків правочину, який був вчинений із порушенням встановлених законом вимог, тоді як зміна умов чинного договору передбачає збереження договірного правовідношення та коригування його змісту у передбачених законом або договором випадках. Підміна одного способу захисту іншим не відповідає правовій природі відповідних способів захисту.
У цій справі позивач не довів, що оспорювані додатки №2, №14 та №17 були вчинені з порушенням вимог частин першої-третьої, п`ятої або шостої статті 203 Цивільного кодексу України, а також не встановлено іншої передбаченої законом підстави для визнання їх недійсними. Фактично доводи позивача зводяться до незгоди з визначеними відповідачем характеристиками та умовами, які регулюють відповідні правовідносини у сфері комерційного обліку електричної енергії.
Таким чином, саме по собі посилання позивача на невідповідність визначених у додатках параметрів його волі або його незгоду з такими параметрами не є достатнім для визнання відповідних правочинів недійсними, якщо при цьому не встановлено, у чому саме полягає порушення вимог закону при їх укладенні.
Крім того, колегія суддів враховує правову природу додатків №2, №14 та №17 як складових договірного регулювання відносин сторін. Зміст цих документів спрямований на індивідуалізацію та конкретизацію параметрів відповідного об`єкта споживача, точок комерційного обліку та інших характеристик, необхідних для належного виконання договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Тому їх виключення з договірного регулювання без одночасного встановлення інших параметрів не усувало б порушення права позивача, на яке він посилається, а навпаки, створило б невизначеність щодо істотних фактичних даних, на підставі яких сторони здійснюють свої права та виконують обов`язки.
При цьому визнання відповідних додатків недійсними саме по собі не призвело б до встановлення тих параметрів комерційного обліку, які позивач вважає правильними, та не створило б обов`язку відповідача застосовувати натомість запропоновані позивачем параметри. Отже, навіть у разі задоволення позову бажаний позивачем правовий результат не був би досягнутий.
Фактично позивач використовує вимогу про визнання недійсними додатків не для усунення юридичного дефекту правочину, а як спосіб виключення з договірного регулювання невигідних для нього умов із подальшим вирішенням питання про те, які саме умови та параметри мають застосовуватися замість них. За своєю суттю така мета спрямована на зміну або уточнення змісту чинних договірних правовідносин, а не на припинення правових наслідків недійсного правочину.
Застосування конкретного способу захисту залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, характеру його порушення, невизнання або оспорення, а обраний спосіб має забезпечувати реальне поновлення відповідного права чи інтересу. Використання вимоги про недійсність правочину лише як засобу для досягнення іншого правового результату не відповідає завданню господарського судочинства.
За таких обставин, задоволення позовних вимог про визнання недійсними додатків №2, №14 та №17 не забезпечило б реального поновлення порушеного, на думку позивача, права, оскільки не визначило б інших параметрів комерційного обліку, не встановило б нового змісту договірних правовідносин та не усунуло б спір щодо того, яким чином мають визначатися відповідні характеристики об`єкта споживача.
Більше того, такий спосіб захисту суперечив би принципу правової визначеності, оскільки наслідком визнання зазначених додатків недійсними за відсутності одночасного визначення іншого договірного регулювання стало б фактичне вилучення з чинного договору індивідуальних умов, необхідних для його виконання, без заміни їх юридично визначеними умовами.
При цьому колегія суддів не вбачає підстав ототожнювати встановлену судом відсутність передбачених законом підстав для недійсності відповідних додатків із позбавленням позивача права оспорювати конкретні умови договірних правовідносин. Таке право може реалізовуватися шляхом обрання іншого способу захисту, який відповідав би характеру спірних правовідносин та був би здатним безпосередньо забезпечити досягнення позивачем бажаного правового результату.
Отже, за встановлених у цій справі обставин вимоги про визнання недійсними додатків №2, №14 та №17 не відповідають правовій природі інституту недійсності правочину та не є ефективним способом захисту заявленого позивачем інтересу. Задоволення таких вимог не призвело б до поновлення порушеного права, а лише усунуло б частину договірного регулювання без визначення належного способу його заміни, що, своєю чергою, породило б правову невизначеність щодо параметрів, за якими сторони мають виконувати договір.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними додатків №2, №14 та №17 до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Крім того, обґрунтованою є також відмова суду першої інстанції у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" скласти та підписати додаток №6 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності" до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Як уже встановлено судом, договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії між сторонами вважається укладеним з 01.01.2019 на умовах, визначених Правилами роздрібного ринку електричної енергії, у тому числі на умовах раніше укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії. При цьому укладення нового договору у зв`язку із запровадженням нової моделі функціонування роздрібного ринку електричної енергії не означало автоматичного припинення або втрати чинності раніше погоджених сторонами індивідуальних характеристик об`єкта споживача, параметрів електроустановок та інших умов, які відповідно до нормативного регулювання були перенесені до договірних відносин у сфері розподілу електричної енергії.
Отже, саме по собі запровадження з 01.01.2019 нової моделі договірних відносин на роздрібному ринку електричної енергії не свідчить про виникнення у оператора системи розподілу безумовного та самостійного обов`язку повторно оформити всі раніше погоджені сторонами технічні та майнові параметри електроустановок у вигляді нового додатка до договору, якщо такі параметри вже були визначені у чинній договірній документації та фактично використовувалися сторонами при здійсненні розподілу електричної енергії.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що предметом розгляду у цій справі не є вимога про встановлення нової межі балансової належності електричних мереж або експлуатаційної відповідальності сторін у зв`язку зі зміною належності електричних мереж, реконструкцією електроустановок чи іншими обставинами, які об`єктивно зумовлюють необхідність зміни відповідних технічних умов. Позивачем не доведено існування таких обставин, як і не доведено, що визначені раніше параметри розмежування фактично не відповідають належності електромереж, схемі приєднання чи фактичному стану електроустановок.
Водночас сама по собі незгода споживача з існуючим розмежуванням балансової належності та експлуатаційної відповідальності не є достатньою правовою підставою для покладення на оператора системи розподілу обов`язку оформити новий акт із невизначеним змістом. Для задоволення вимоги про спонукання до вчинення певних дій необхідним є встановлення конкретного юридичного обов`язку відповідача, факту його невиконання або неналежного виконання, а також визначення змісту дії, яку відповідач має вчинити для відновлення порушеного права позивача.
У цьому контексті колегія суддів враховує загальний підхід до визначення належності та ефективності способу захисту, відповідно до якого спосіб захисту має бути таким, що забезпечує реальне поновлення порушеного права та не створює необхідності для повторного звернення особи до суду. Зокрема, ефективним є спосіб захисту, який з огляду на характер спірних правовідносин та обставини конкретної справи здатний призвести до поновлення порушеного права, а суд при цьому має з`ясувати, з яких саме правовідносин виник спір, який спосіб захисту передбачений законом або договором та чи є обраний позивачем спосіб захисту ефективним у відповідних правовідносинах.
Заявлена у цій справі вимога таким критеріям не відповідає, оскільки позивач не просить суд встановити конкретні параметри нового розмежування балансової належності електричних мереж та експлуатаційної відповідальності, не пропонує відповідної редакції додатка №6, не зазначає, які саме положення чинного розмежування є неправильними, у чому полягає їх невідповідність фактичній схемі електропостачання або вимогам нормативно-правових актів, а також яким саме чином запропоноване позивачем розмежування має відрізнятися від уже існуючого.
За таких обставин задоволення вимоги у запропонованій позивачем редакції фактично означало б покладення на відповідача обов`язку скласти документ, зміст якого не визначений ані позивачем, ані судом, що, у свою чергу, не усувало б спір між сторонами, а лише переносило б його на стадію виконання судового рішення. Такий спосіб захисту не відповідає вимогам визначеності судового рішення та принципу процесуальної економії, оскільки після його виконання між сторонами могла б виникнути нова суперечка щодо змісту та технічних параметрів акта, а отже позивачеві потенційно довелося б повторно звертатися до суду.
При цьому суд не може перебирати на себе функції оператора системи розподілу щодо технічного оформлення параметрів точки приєднання та розмежування балансової належності електричних мереж, якщо для цього необхідне встановлення фактичної схеми електропостачання, належності відповідних електромереж, технічних характеристик електроустановок та інших спеціальних обставин, які не визначені позивачем як предмет його позовної вимоги. Судовий захист має спрямовуватися на поновлення конкретного порушеного права, а не на абстрактне зобов`язання іншої сторони оформити документ без визначення його змісту та без встановлення факту неправомірності чинного розмежування.
Більше того, задоволення заявленої вимоги без одночасного встановлення конкретних параметрів належного розмежування призвело б до правової невизначеності між сторонами, оскільки саме по собі складання та підписання акта не є самостійною метою договірних правовідносин, а має лише фіксувати вже існуючий стан розмежування електричних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін. Тому юридично значущим у цьому спорі могло б бути встановлення неправомірності конкретного розмежування та, за наявності відповідних підстав, визначення способу його зміни, а не зобов`язання відповідача оформити новий документ без встановлення того, яким саме має бути його зміст.
Таким чином, позивачем не доведено ані наявності у відповідача невиконаного обов`язку щодо обов`язкового складання саме нового додатка №6 за відсутності встановлених судом підстав для зміни раніше погоджених сторонами параметрів, ані того, що чинне розмежування балансової належності електричних мереж та експлуатаційної відповідальності порушує права чи законні інтереси позивача. Заявлена вимога, крім того, не містить визначеного результату, якого позивач прагне досягти, та не забезпечує безпосереднього поновлення його прав.
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" скласти та підписати додаток №6 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності", оскільки обраний позивачем спосіб захисту за встановлених у цій справі обставин не спрямований на ефективне та остаточне поновлення конкретного порушеного права, а його задоволення не усунуло б спірних правовідносин між сторонами.
Щодо вимоги про зобов`язання Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" скласти нові паспорти точок розподілу електричної енергії за кожною точкою комерційного обліку (площадкою комерційного обліку), а саме: ліфтів, освітлення, димовидалення на кожен будинок окремо за адресами: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 71, корп. 1 та буд. 71, корп. 2, колегія суддів також не вбачає правових підстав для її задоволення, враховуючи наступне.
Паспорт точки розподілу є документом, який відображає погоджені сторонами та фактичні характеристики відповідної точки розподілу (площадки комерційного обліку), зокрема її індивідуальні характеристики, параметри електроустановок, схему та умови приєднання, а також інші дані, необхідні для належного здійснення розподілу та комерційного обліку електричної енергії. Відтак оформлення нового паспорта точки розподілу не є самостійною формальною процедурою, яка здійснюється виключно на вимогу споживача, а має бути обумовлене наявністю фактичних або юридично значущих змін, що впливають на відповідні характеристики точки розподілу.
Саме по собі бажання споживача змінити кількість, структуру або спосіб визначення площадок комерційного обліку не свідчить про виникнення у оператора системи розподілу обов`язку оформити нові паспорти точок розподілу. Для виникнення такого обов`язку має бути встановлено, що існуючі паспорти не відповідають фактичним параметрам електроустановок, схемі приєднання, межам балансової належності, фактичній конфігурації мережі, технічним характеристикам об`єкта або іншим обставинам, які відповідно до нормативного регулювання мають бути відображені у паспорті точки розподілу.
Водночас позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що після оформлення наявного паспорта точки розподілу відбулися зміни фактичних обставин, які зумовлюють необхідність його переоформлення. Зокрема, матеріали справи не містять доказів зміни схеми приєднання об`єктів позивача, зміни межі балансової належності електричних мереж, реконструкції відповідних електроустановок, зміни їх технічних параметрів, зміни дозволеної потужності чи інших обставин, які б об`єктивно свідчили про невідповідність чинного паспорта фактичному стану електрогосподарства позивача.
При цьому з матеріалів справи вбачається, що чинний паспорт точки розподілу містить відомості про об`єкт електрифікації позивача та інші технічні характеристики, у зв`язку з чим сам по собі факт існування такого паспорта спростовує твердження про відсутність договірного та документального визначення параметрів розподілу електричної енергії.
Колегія суддів також враховує, що вимога позивача фактично спрямована не лише на актуалізацію вже існуючих паспортів, а на формування іншої структури комерційного обліку – із виділенням окремих видів електричних навантажень (ліфти, освітлення, димовидалення) та їх розподілом окремо щодо кожного з двох корпусів багатоквартирного будинку. Однак позивачем не наведено належного нормативного та технічного обґрунтування того, що саме така структура площадок комерційного обліку є обов`язковою для оператора системи розподілу та має бути реалізована незалежно від фактичної схеми електропостачання і наявних засобів комерційного обліку.
Іншими словами, позивачем не доведено, що вимога про складання нових паспортів є наслідком уже існуючої зміни технічних або договірних характеристик об`єкта, а не способом досягнення бажаної ним зміни організації комерційного обліку. Водночас судове рішення не може ґрунтуватися на припущенні про необхідність зміни технічної конфігурації об`єкта чи структури комерційного обліку за відсутності доказів того, що така зміна передбачена законом, нормативно-технічними документами, умовами приєднання або обумовлена фактичним станом електроустановок.
Більше того, задоволення заявленої вимоги у запропонованому позивачем вигляді передбачало б покладення на оператора системи розподілу обов`язку сформувати відповідні паспорти без встановлення судом конкретних технічних характеристик об`єкту, меж балансової належності, місця встановлення та належності засобів комерційного обліку, дозволеної потужності, схеми приєднання та інших параметрів, які є складовими відповідної технічної документації.
За таких обставин, задоволення позовної вимоги саме по собі не забезпечило б остаточного врегулювання спірних правовідносин, оскільки фактичне виконання такого рішення вимагало б від відповідача самостійного визначення зазначених параметрів, що, своєю чергою, могло б стати предметом подальшого спору між сторонами. Отже, заявлений спосіб захисту не забезпечує необхідної визначеності змісту обов`язку відповідача та не гарантує реального й остаточного поновлення порушеного права позивача.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статей 13, 14, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. 
Відтак саме на позивача покладався обов`язок довести не лише бажаність або доцільність окремого обліку електроенергії за кожним із зазначених ним видів навантаження та кожним корпусом, а й існування передбачених законом або договором підстав, за яких оператор системи розподілу зобов`язаний внести відповідні зміни до паспортів точок розподілу. Однак таких обставин позивачем не доведено. Матеріали справи не підтверджують ані зміни фактичної схеми електропостачання, ані зміни параметрів електроустановок, ані інших юридично значущих обставин, які б свідчили про невідповідність чинного паспорта точки розподілу фактичному стану об`єкта та зумовлювали необхідність його заміни.
Отже, за встановлених у цій справі обставин відсутні підстави вважати, що Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі" допустило невиконання або неналежне виконання покладеного на нього нормативно чи договірно визначеного обов`язку щодо оформлення паспортів точок розподілу. Фактично позивач просить зобов`язати відповідача змінити існуючу систему документального оформлення точок розподілу відповідно до запропонованої ним моделі, однак не доводить, що така модель є обов`язковою в силу закону та відповідає фактичній схемі електропостачання.
Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги, оскільки позивачем не доведено існування передбачених законодавством або договором підстав для оформлення нових паспортів точок розподілу електричної енергії, а обраний ним спосіб захисту не ґрунтується на встановленому факті порушення його права та не забезпечує визначеного й остаточного результату такого захисту.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що з-поміж усіх позовних вимог, заявлених у цій справі, єдиною позовною вимогою, яка відповідає спрямованості позову на зміну правовідносин у сфері здійснення комерційного обліку електричної енергії та, як наслідок, є належною та ефективною у спірних правовідносинах внаслідок реальної здатності забезпечити захист прав Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ", виступає вимога про виключення окремих даних засобів обліку електричної енергії з додатку №3 до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.
Як зазначалося вище, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" з 01.01.2019 приєдналося до публічного договору про постачання електричної енергії (постачальник – Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія") та до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (оператор системи розподілу – Акціонерне товариство "ДТЕК Одеські електромережі").
Вищенаведені договори прямо та функціонально пов`язані між собою, оскільки розподіл електричної енергії за кожною окремою точкою приєднання, індивідуалізованою за допомогою унікального ЕІС-коду, забезпечується виключно у разі наявності договірних відносин щодо постачання електричної енергії на таку точку приєднання.
За запровадженою Законом України "Про ринок електричної енергії" моделлю функціонування роздрібного ринку електричної енергії договір про постачання електричної енергії та договір споживача про надання послуг з її розподілу, хоча і є самостійними договорами з різним предметом та різними сторонами, не можуть розглядатися як юридично ізольовані один від одного щодо конкретної точки комерційного обліку. Договір постачання визначає правову підставу придбання споживачем електричної енергії у відповідній точці, тоді як договір розподілу забезпечує фізичне переміщення такої електричної енергії мережами оператора системи розподілу до цієї точки.
Таким чином, договір розподілу не може розглядатися як самостійна правова підстава для постачання електричної енергії споживачу та не може підміняти собою договірні відносини з електропостачальником. Водночас включення конкретної точки до договору розподілу за відсутності договірних відносин щодо постачання електричної енергії за цією ж точкою порушує системний взаємозв`язок відповідних правовідносин та не відповідає встановленій законодавством моделі функціонування роздрібного ринку електричної енергії.
Саме тому правова оцінка обсягу договору про надання послуг з розподілу у цій справі має здійснюватися не відокремлено від договору постачання, а у їх системному взаємозв`язку, з урахуванням конкретних точок комерційного обліку, індивідуалізованих відповідними ЕІС-кодами. Інше тлумачення фактично допускало б існування самостійного розподілу електричної енергії за точкою, щодо якої споживач не має належно оформленої договірної підстави для отримання електричної енергії від електропостачальника, що суперечило б як договірній природі відносин на роздрібному ринку електричної енергії, так і принципу юридичної визначеності щодо обсягу прав та обов`язків кожного учасника відповідних правовідносин.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне окремо наголосити, що у спірних правовідносинах ЕІС-код точки комерційного обліку не є лише технічним або довідковим реквізитом відповідного додатка до договору, а виконує функцію індивідуалізації конкретної точки комерційного обліку, щодо якої виникають та реалізуються права й обов`язки учасників роздрібного ринку електричної енергії. Саме за допомогою відповідної ідентифікації визначається конкретний об`єкт, щодо якого здійснюються постачання та розподіл електричної енергії, ведеться комерційний облік та формуються відповідні договірні та розрахункові правовідносини.
Отже, наявність певного ЕІС-коду у додатку до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії не може сама по собі створювати або підтверджувати існування договірних відносин щодо постачання електричної енергії за відповідною точкою комерційного обліку, якщо така точка відсутня у договорі (заяві-приєднанні) з електропостачальником. Зворотне тлумачення призводило б до ситуації, за якої одностороннє включення оператором системи розподілу певного ідентифікатора до додатка до договору фактично створювало б для споживача та інших учасників ринку правові наслідки, які не випливають із відповідних договорів та не підтверджені їх волевиявленням.
За таких обставин для правильного вирішення спору визначальним є не формальне перебування відповідних засобів обліку у додатку №3 до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, а встановлення фактичної та юридичної підстави, на якій відповідна точка комерційного обліку включена до договірної моделі взаємовідносин сторін. Така підстава має бути підтверджена сукупністю належних доказів, зокрема документами щодо постачання електричної енергії, документами щодо розподілу електричної енергії та документами, що індивідуалізують відповідну точку комерційного обліку.
У цьому контексті саме зіставлення ЕІС-кодів, зазначених у документах про постачання електричної енергії, документах про розподіл електричної енергії та додатку №3 до договору, дає змогу встановити фактичний обсяг договірних відносин сторін щодо кожної окремої точки комерційного обліку та виявити невідповідність між договірно охопленими точками та точками, які безпідставно відображені оператором системи розподілу у відповідному додатку.
Між тим, зіставивши перелік ЕІС-кодів точок приєднання, які наведені у додатку до заяви-приєднання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" до умов договору про постачання електричної енергії, з тими, які відображені як у складеній з певними дефектами заяві-приєднання позивача до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, так і у додатку №3 "Відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії та порядок обліку обсягу розподілу електричної енергії" до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, колегія суддів встановила, що вказаними заявами-приєднання постачання електричної енергії та її розподіл передбачені для 8 точок комерційного обліку, у той час як додатком №3 розподіл визначено для 10 точок. 
Зазначена відмінність зумовлена відображенням у вищенаведеному додатку №3 до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії двох додаткових точок комерційного обліку, які не забезпечені постачанням та розподілом електроенергії відповідно до договірних умов, відображених у заявах-приєднаннях, а саме: точки приєднання з ЕІС-кодом 62Z7403012474778 (пункт 1.2 додатку) та точки приєднання з ЕІС-кодом 62Z6037047795899 (пункт 1.7 додатку).
Сам по собі факт технічної можливості здійснення розподілу електричної енергії через відповідну точку, перебування відповідного засобу обліку на балансі або в інформаційних базах оператора системи розподілу, а також фактичне здійснення оператором певних технічних чи облікових операцій не є достатньою правовою підставою для включення такої точки до договірного переліку точок комерційного обліку споживача.
Фактичні технічні відносини між учасниками ринку та договірні відносини щодо конкретної точки комерційного обліку є взаємопов`язаними, але не тотожними категоріями. Наявність технічної можливості передачі електричної енергії через певну точку не означає автоматичного виникнення у споживача обов`язку оплачувати послугу розподілу щодо такої точки або наявності у оператора системи права відображати її як таку, що охоплена чинними договірними відносинами.
У зв`язку з цим правомірність включення спірних точок до додатка №3 має визначатися насамперед за наявністю належної договірної підстави та узгодженістю відповідних відомостей між договорами постачання і розподілу, а не лише за фактом існування технічного приєднання або можливості здійснення розподілу електричної енергії.
Враховуючи викладене, з огляду на встановлену чинним законодавством модель правовідносин на роздрібному ринку електроенергії, яка передбачає неправомірність здійснення розподілу електричної енергії за відсутності постачання останньої на підставі відповідного договору, укладеного між споживачем та постачальником, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про виключення даних засобів обліку електричної енергії, а саме: пункту 1.2 (ЕІС-код точки приєднання 62Z7403012474778) та пункту 1.7 (ЕІС-код точки приєднання 62Z6037047795899) з додатку №3 до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №028056 від 01.01.2019, укладеного між Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ".
Колегія суддів також вважає за необхідне розмежувати правові наслідки оспорювання правочину та усунення невідповідності між фактичним обсягом договірних правовідносин і відображенням цього обсягу у договірній документації.
Позовна вимога про виключення конкретних даних із додатка №3 не спрямована на визнання недійсним правочину чи його окремої частини у розумінні статей 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки позивач у цій частині не ставить питання про дефект волі, форми, суб`єктного складу чи змісту правочину як підставу його недійсності. Її предметом є усунення конкретної невідповідності між змістом договірної документації з розподілу електричної енергії та встановленим судом фактичним обсягом договірних відносин з постачання електричної енергії.
За таких обставин, застосування положень статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України для вирішення саме цієї вимоги не є необхідним, оскільки позивач не просить усунути правові наслідки недійсного правочину, а просить привести окремий елемент договірного регулювання у відповідність до вже існуючого та встановленого судом обсягу договірних правовідносин.
Отже, відсутність підстав для визнання недійсними додатків №2, №14 та №17 до договору не виключає можливості застосування іншого, належного та ефективного способу захисту щодо конкретних відомостей, включених до додатка №3, якщо судом встановлено, що такі відомості не відповідають фактичному обсягу договірних відносин сторін.
Застосований у даному випадку спосіб захисту відповідає принципу пропорційності та вимозі мінімального втручання у договірні правовідносини сторін, оскільки спрямований виключно на усунення встановленої судом конкретної невідповідності та не зачіпає тих положень договору, правомірність яких не поставлена під сумнів або не спростована належними доказами.
Виключення з додатка №3 лише двох конкретно визначених точок комерційного обліку не припиняє дії договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, не змінює його істотних умов у цілому та не створює прогалини у договірному регулюванні щодо інших точок комерційного обліку. Навпаки, такий спосіб захисту відновлює відповідність договірної документації фактичному та юридично підтвердженому обсягу договірних відносин. Саме ця обставина відрізняє заявлену та задоволену у цій частині вимогу від вимог про визнання договору укладеним, визнання недійсними додатків або зобов`язання оператора системи розподілу оформити нові документи. Останні способи захисту не усували б конкретно встановленого порушення або, навпаки, могли б спричинити невизначеність щодо чинності та змісту інших договірних умов.
Отже, задоволення вимоги про виключення конкретних даних засобів обліку є не лише формально допустимим, а й таким, що найбільшою мірою відповідає характеру встановленого порушення, забезпечує реальне відновлення порушеного права позивача та водночас не виходить за межі необхідного для такого відновлення.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що вимоги про визнання договору укладеним, визнання недійсними додатків та зобов`язання оформити нові документи були спрямовані відповідно на встановлення вже існуючого правовідношення, усунення частин договору чи формування нових договірних документів. Натомість вимога про виключення конкретних даних із додатка №3 спрямована безпосередньо на усунення встановленої судом конкретної невідповідності між змістом цього додатка та фактичним обсягом договірних відносин з постачання електричної енергії.
Таким чином, відмова у задоволенні одних позовних вимог та задоволення іншої не є взаємовиключною, а відображає застосування судом принципу належності та ефективності способу захисту до кожної окремої вимоги з урахуванням її предмета, підстав та встановленого характеру порушення.
Колегія суддів звертає увагу також і на необхідність забезпечення принципу юридичної визначеності у договірних відносинах на роздрібному ринку електричної енергії. Учасник такого ринку повинен мати можливість чітко встановити, щодо яких саме точок комерційного обліку у нього виникли договірні права та обов`язки, який обсяг електричної енергії охоплюється відповідними договорами, а також на якій правовій підставі оператор системи здійснює її розподіл.
Наявність у договірній документації відомостей про точки, які не охоплені відповідними договірними відносинами з електропостачальником, створює об`єктивну невизначеність щодо обсягу зобов`язань сторін та допускає можливість виникнення майнових наслідків щодо об`єкта, який фактично не є предметом відповідних договірних правовідносин. Тому усунення такої невідповідності має розглядатися не як втручання суду у свободу договору, а як спосіб відновлення юридичної визначеності та приведення документального оформлення договірних відносин у відповідність до встановлених судом фактичних обставин.
Посилання відповідача на те, що відповідні відомості щодо точок комерційного обліку містяться у сформованій оператором системи розподілу договірній або інформаційній документації, саме по собі не свідчить про правомірність їх включення до додатка №3. Оператор системи розподілу як сторона публічного договору приєднання не наділений повноваженнями шляхом одностороннього формування додатків до такого договору розширювати обсяг договірних правовідносин за межі тих точок, щодо яких існує належна правова підстава для надання відповідних послуг.
Публічний характер договору та приєднання споживача до його умов не означають можливості односторонньої зміни оператором індивідуальних характеристик об`єкта споживача всупереч документам, на підставі яких такі характеристики визначаються. Навпаки, саме публічно-правове регулювання відповідного сегмента ринку та імперативність Правил роздрібного ринку електричної енергії зумовлюють необхідність відповідності індивідуальних даних споживача фактичним та юридично підтвердженим параметрам його договірних відносин.
Поряд з цим, беручи до уваги те, що інші дві точки приєднання, стосовно яких заявлено позовні вимоги про їх виключення з додатку №3 до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, а саме: точки приєднання з ЕІС-кодом 62Z6366553581497 (пункт 1.1 додатку) та точки приєднання з ЕІС-кодом 62Z7222434579861 (пункт 1.6 додатку), наявні у заяві-приєднання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" до умов договору про постачання електричної енергії, апеляційний господарський суд не вбачає безпідставності здійснення для цих точок розподілу електричної енергії, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо виключення відповідних даних засобів обліку електричної енергії щодо таких точок задоволенню не підлягають.
Додатково колегія суддів вважає за необхідне зазначити щодо правових наслідків виключення з додатку №3 до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії точки приєднання з ЕІС-кодом 62Z7403012474778 (пункт 1.2 додатку) і точки приєднання з ЕІС-кодом 62Z6037047795899 (пункт 1.7 додатку) та відсутності підстав для їх поширення на період, що передував внесенню відповідних змін, оскільки задоволення позовної вимоги про виключення окремих положень договору та набрання таким судовим рішенням законної сили не може мати наслідком автоматичного поширення правових наслідків такого рішення на правовідносини, які виникли та були реалізовані сторонами до внесення відповідних змін до договору.
Судове рішення про виключення певних положень договору має юридичне значення щодо подальшого регулювання договірних відносин сторін. До моменту набрання таким рішенням законної сили відповідні положення договору залишалися складовою частиною чинного договору та породжували передбачені ним права й обов`язки. Інше тлумачення фактично означало б надання судовому рішенні зворотної дії, внаслідок чого правові наслідки зміни договору поширювалися б на період, коли відповідні умови договору були чинними та обов`язковими для сторін.
Південно-західний апеляційний господарський суд також вбачає, що під час розгляду даної справи у суді першої інстанції відповідачем було заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності.
Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.
Законом України №540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі – Закон №540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом №540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі №910/18489/20 (провадження №12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №651 від 27.06.2023 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Крім того, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на час розгляду цієї справи не скасований та не припинений.
Законом України №2120-IX від 15.03.2022 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі – Закон №2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
В подальшому Законом України №3450-IX від 08.11.2023 "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон №3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України був викладений у новій редакції, згідно з якою у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 – на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 – на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
04.09.2025 набрав чинності Закон України №4434-ІХ від 14.05.2025 "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності". Цим Законом виключено пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.
Відтак до 04.09.2025 діяли спеціальні правила щодо обчислення позовної давності, встановлені пунктом 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду від 07.07.2026 у справі №910/5098/25).
В силу приписів частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", наголошує, що "позовна давність – це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав – учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою №14902/04 у справі Відкритого акціонерного товариства "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").
За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулася до суду з позовом.
Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні – це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Однак, правила про позовну давність відповідно до статті 267 вказаного Кодексу мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.
Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності – за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
З огляду на викладене, враховуючи те, що перебіг строку позовної давності щодо позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" про виключення даних ЕІС-кодів точок приєднання розпочався з моменту укладення відповідного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, додаток №3 до якого відображає відповідні дані, тобто з 01.01.2019, враховуючи те, що у період з 02.04.2020 по 04.09.2025 діяли спеціальні правила щодо продовження та зупинення позовної давності у зв`язку з загальнодержавним карантином та воєнним станом, при цьому позивач звернувся з позовом 25.06.2025, апеляційний господарський суд, беручи до уваги продовження встановленого законом строку позовної давності на період дії карантину та воєнного стану, дійшов висновку про звернення позивача з позовом у даній справі у межах строку позовної давності.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, судове рішення повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Рішення Господарського суду Одеської області від 30.04.2026 у справі №916/2504/25 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, а тому підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виключення даних засобів обліку електричної енергії, а саме: пункту 1.2 (ЕІС-код точки приєднання 62Z7403012474778) та пункту 1.7 (ЕІС-код точки приєднання 62Z6037047795899) з додатку №3 до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №028056 від 01.01.2019, укладеного між Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ", з одночасним ухваленням нового рішення про задоволення позову у цій частині зі зміною розподілу судових витрат.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання в електронній формі через систему "Електронний суд" з понижуючим коефіцієнтом 0,8 апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно задоволенню останніх.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Одеської області від 30.04.2026 у справі №916/2504/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про виключення даних засобів обліку електричної енергії, а саме: пункту 1.2 (ЕІС-код точки приєднання 62Z7403012474778) та пункту 1.7 (ЕІС-код точки приєднання 62Z6037047795899) з додатку №3 до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №028056 від 01.01.2019, укладеного між Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ", скасувати; позов у цій частині задовольнити; в частині розподілу судових витрат – змінити; в решті рішення залишити без змін, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:
"Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" до Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" задовольнити частково.
Виключити дані засобів обліку електричної енергії, а саме: пункт 1.2 (ЕІС-код точки приєднання 62Z7403012474778) та пункт 1.7 (ЕІС-код точки приєднання 62Z6037047795899) з додатку №3 до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №028056 від 01.01.2019, укладеного між Акціонерним товариством "ДТЕК Одеські електромережі" та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ".
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" 3028 грн судового збору за подання позовної заяви".
Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Одеські електромережі" на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ГАРМОНИЯ" 3633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази з зазначенням всіх необхідних реквізитів.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 08.09.2026 у зв`язку з перебуванням суддів Таран С.В. та Поліщук Л.В. 07.09.2026 у відпустці.

Головуючий суддя  С.В. Таран

Суддя  К.В. Богатир

Суддя  Л.В. Поліщук