ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 липня 2026 року 
м. Київ 

справа № 337/6001/15 
провадження № 61-6827св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Петрова Є. В., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., 

учасники справи: 
заявник -  ОСОБА_1 , 
суб`єкти оскарження: старший державний виконавець Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гришунов Денис Васильович, начальник Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горлов Віталій Геннадійович, 
заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року у складі колегії суддів Полякова О. З., Кухаря С. В., Трофимової Д. А. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гришунова Дениса Васильовича та начальника Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Горлова Віталія Геннадійовича, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», 

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина 

Короткий зміст заявлених вимог 

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (далі - ПАТ АКБ «Індустріалбанк»), у якій просив: 
- визнати протиправними дії начальника Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Хортицький ВДВС у місті Запоріжжі) Горлова В. Г. щодо винесення постанови від 03 липня 2025 року про скасування процесуального документа у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; 
- скасувати постанову начальника Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Горлова В. Г. від 03 липня 2025 року про скасування процесуального документа; 
- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Гришунова Д. В. щодо винесення у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 постанов про відновлення виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату боржника; 
- скасувати постанови старшого державного виконавця Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Гришунова Д. В. від 04 липня 2025 року про відновлення виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату боржника. 

Скаргу ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що Хортицький районний суд міста Запоріжжя рішенням від 16 грудня 2015 року у справі № 337/6001/15 стягнув солідарно з нього та ОСОБА_2 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованість за кредитним договором від 25 червня 2007 року № KRI/0192/62/07 у сумі 13 332,33 дол. США та пеню у розмірі 6 953,09 грн, а також судовий збір по 2 311,90 грн з кожного боржника. 

04 січня 2017 року державний виконавець прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яку направив до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі - ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь»). 

За інформацією начальника Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі станом на 22 квітня 2024 року залишок боргу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 становив 61 480,44 грн. 

Старший державний виконавець Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Гришунов Д. В. постановою від 12 травня 2025 року закінчив виконавче провадження № НОМЕР_1 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. 

03 липня 2025 року до Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі надійшла заява ПАТ АКБ «Індустріалбанк», у якій зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 не погашена повністю та становить 3 450,03 дол. США і 2 479,32 грн. У зв`язку з цим банк просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та відновити його. 

Цього ж дня, 03 липня 2025 року, начальник Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Горлов В. Г. прийняв постанову про скасування процесуального документа - постанови від 12 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження. 

04 липня 2025 року старший державний виконавець Гришунов Д. В. прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 

08 липня 2025 року ОСОБА_1 отримав поштовим зв`язком копію постанови про звернення стягнення на його доходи, а 15 липня 2025 року разом із представником ознайомився із матеріалами виконавчого провадження. 

Заявник посилався на те, що постанова начальника Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі від 03 липня 2025 року про скасування процесуального документа прийнята без належних правових підстав, оскільки абзац четвертий частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», на який послався виконавець, регулює питання виправлення граматичних та арифметичних помилок у процесуальних документах, а не скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. 

Крім того, постанову про скасування процесуального документа прийнято в день надходження заяви банку без перевірки викладених у ній обставин та без отримання належних доказів існування непогашеної заборгованості. На думку заявника, заява ПАТ АКБ «Індустріалбанк» подана з пропуском десятиденного строку, встановленого статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження». 

У зв`язку із цим ОСОБА_1 вважав незаконними як постанову начальника відділу державної виконавчої служби від 03 липня 2025 року про скасування процесуального документа, так і постанови старшого державного виконавця від 04 липня 2025 року про відновлення виконавчого провадження та про звернення стягнення на доходи боржника. 

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі судді Ширіної С. А. ухвалою від 23 жовтня 2025 рокуу задоволенні скарги  ОСОБА_1 відмовив. 

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що Хортицький районний суд міста Запоріжжя рішенням від 16 грудня 2015 року стягнув заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті у розмірі 13 332,33 дол. США та 6 953,09 грн пені. При цьому під час виконання рішення суду державний виконавець фактично здійснював стягнення у гривні. 

Суд зазначив, що у разі стягнення за рішенням суду заборгованості в іноземній валюті належним виконанням такого рішення є погашення саме суми, визначеної в іноземній валюті, а не її гривневого еквівалента, обчисленого на дату ухвалення рішення суду. 

Установивши, що за період виконання рішення із ОСОБА_1 було стягнуто суму, еквівалентну 10 544,16 дол. США, тоді як рішенням суду підлягало стягненню 13 332,33 дол. США, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати рішення суду виконаним у повному обсязі. 

З огляду на це суд першої інстанції визнав обґрунтованими висновки начальника Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі про передчасність прийняття постанови від 12 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження та дійшов висновку, що постанова від 03 липня 2025 року про скасування процесуального документа відповідає вимогам статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». 

Суд також вважав правомірною постанову старшого державного виконавця від 04 липня 2025 року про відновлення виконавчого провадження, оскільки вона була прийнята після скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та відповідала вимогам статті 41 Закону України «Про виконавче провадження». 

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані рішення та дії посадових осіб органу державної виконавчої служби прийняті в межах наданих законом повноважень та відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1 . 

Запорізький апеляційний суд постановою від 14 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Цвєтковим А. В., задовольнив. 

Ухвалу Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 23 жовтня 2025 року скасував і ухвалив нову постанову, якою скаргу ОСОБА_1 задовольнив. 

Визнав протиправними дії начальника Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Горлова В. Г. щодо винесення постанови від 03 липня 2025 року про скасування процесуального документа у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. 

Скасував постанову начальника Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Горлова В. Г. від 03 липня 2025 року про скасування процесуального документа. 

Визнав протиправними дії старшого державного виконавця Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Гришунова Д. В. щодо винесення у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 постанов про відновлення виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 

Скасував постанови старшого державного виконавця Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Гришунова Д. В. від 04 липня 2025 року про відновлення виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що постанова старшого державного виконавця від 12 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження була направлена сторонам виконавчого провадження цього ж дня, а ПАТ АКБ «Індустріалбанк», яке є юридичною особою та має зареєстрований електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (далі - ЄСІТС), звернулося до органу державної виконавчої служби із заявою про наявність непогашеної заборгованості лише 17 червня 2025 року, тобто після спливу десятиденного строку, встановленого частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» для оскарження рішень виконавця. 

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що заява стягувача не містила належного обґрунтування наявності непогашеної заборгованості та відповідних розрахунків, а начальник відділу державної виконавчої служби прийняв постанову про скасування процесуального документа в день надходження такої заяви, не перевіривши викладені в ній обставини. При цьому лише 11 липня 2025 року начальник відділу звернувся до банку із запитом про надання розрахунку заборгованості, що, на переконання апеляційного суду, свідчило про відсутність належної перевірки підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. 

Апеляційний суд також врахував, що листом від 22 квітня 2024 року орган державної виконавчої служби повідомив боржника про залишок боргу у розмірі 61 480,44 грн, а матеріали справи не містять доказів того, що до закінчення виконавчого провадження стягувач оспорював правильність проведених державним виконавцем розрахунків або повідомляв про їх помилковість. 

За висновком апеляційного суду, відновлення виконавчого провадження на підставі заяви, поданої з пропуском установленого законом строку та без належного підтвердження наявності заборгованості, суперечить принципам правової визначеності та належного урядування, а тому постанова начальника відділу державної виконавчої служби від 03 липня 2025 року про скасування процесуального документа є незаконною. Оскільки постанови від 04 липня 2025 року про відновлення виконавчого провадження та про звернення стягнення на доходи боржника були прийняті як наслідок винесення зазначеної постанови, вони також підлягають скасуванню. 

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 

У травні 2026 року Хортицький ВДВС у місті Запоріжжі подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року, а ухвалу Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 23 жовтня 2025 року залишити в силі. 

На обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 та у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 175/1571/15, від 24 червня 2024 року у справі № 2-6510/11. 

Касаційну скаргу Хортицький ВДВС у місті Запоріжжі обґрунтовує тим, що виконавче провадження № НОМЕР_1 було закінчено передчасно, оскільки рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 16 грудня 2015 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованості у розмірі 13 332,33 дол. США та 6 953,09 грн не виконано у повному обсязі. 

За твердженням заявника, після надходження заяви стягувача про наявність непогашеної заборгованості начальник відділу державної виконавчої служби правомірно здійснив перевірку законності виконавчого провадження та, керуючись частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», скасував постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. 

Заявник зазначає, що частина третя статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» наділяє начальника відділу повноваженнями під час здійснення контролю за рішеннями та діями державного виконавця скасовувати постанови або інші процесуальні документи, якщо вони суперечать вимогам закону. Крім того, відповідно до розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, начальник відділу державної виконавчої служби має право проводити перевірку законності виконавчого провадження як з власної ініціативи, так і за скаргою стягувача. 

На думку заявника, після скасування постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець правомірно відновив виконавче провадження та прийняв постанову про звернення стягнення на доходи боржника відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження». 

Також заявник наголошує, що згідно зі статтею 533 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума платежу визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. На переконання заявника, апеляційний суд безпідставно не врахував, що за рішенням суду залишалася непогашена частина заборгованості, виражена в іноземній валюті. 

Заявник вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідив докази і дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій посадових осіб органу державної виконавчої служби, тоді як суд апеляційної інстанції безпідставно скасував законне й обґрунтоване судове рішення. 

Аргументи інших учасників справи 

У липні 2026 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цвєткова А. В., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити цю скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною та обґрунтованою, ухвалена відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 11 червня 2026 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Хортицького районного суду міста Запоріжжя. 

02 липня 2026 року матеріали справи № 337/6001/15 надійшли до Верховного Суду. 

Верховний Суд ухвалою від 09 липня 2026 року призначив справу до судового розгляду. 

Фактичні обставини, з`ясовані судами 

На виконанні у Хортицькому ВДВС у місті Запоріжжі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2/337/2424/2015, виданого 01 березня 2016 року Хортицьким районним судом міста Запоріжжя про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 332,33 дол. США та 6 953,09 грн. 

22 березня 2016 року державний виконавець прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1. 

04 січня 2017 року державний виконавець прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на загальну суму 351 774,99 грн та направив її до ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь». 

За період з 04 січня 2017 року до 12 травня 2025 року з ОСОБА_1 було стягнуто 351 774,99 грн. 

10 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою про надання довідки щодо загальної суми стягнутої заборгованості та залишку боргу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. 

Листом від 22 квітня 2024 року Хортицький ВДВС у місті Запоріжжі повідомив ОСОБА_1 , що станом на цю дату залишок боргу становить 61 480,44 грн, з яких 43 088,35 грн - сума боргу та 18 392,09 грн - виконавчий збір. 

12 травня 2025 року старший державний виконавець Гришунов Д. В., керуючись пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. 

03 липня 2025 року до Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі надійшла заява ПАТ АКБ «Індустріалбанк», надіслана поштовим зв`язком 17 червня 2025 року, у якій банк повідомив про наявність непогашеної заборгованості ОСОБА_1 за рішенням Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 16 грудня 2015 року в розмірі 3 450,03 дол. США та 2 479,32 грн і просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, відновити виконавче провадження та продовжити примусове виконання рішення суду. 

Цього ж дня, 03 липня 2025 року, начальник Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Горлов В. Г. прийняв постанову про скасування процесуального документа, якою скасував постанову про закінчення виконавчого провадження від 12 травня 2025 року, пославшись на статтю 74 Закону України «Про виконавче провадження». 

04 липня 2025 року старший державний виконавець Гришунов Д. В. прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі скасуванням постанови про його закінчення. 

Цього ж дня, 04 липня 2025 року, старший державний виконавець Гришунов Д. В. прийняв постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника на суму 3 450,03 дол. США та 2 479,32 грн, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04 липня 2025 року становило 146 730,59 грн. Загальна сума, визначена до стягнення з урахуванням виконавчого збору, становила 161 403,65 грн. 

Також 04 липня 2025 року Хортицький ВДВС у місті Запоріжжі звернувся до Хортицького районного суду міста Запоріжжя з листом про направлення виконавчого листа № 2/337/2424/2015 для подальшого виконання. 

Відповідно до наданого ПАТ АКБ «Індустріалбанк» розрахунку грошових коштів, стягнутих із ОСОБА_1 на виконання рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 16 грудня 2015 року у справі № 337/6001/15-ц, за 2017-2025 роки у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту стягнуто 324 239,44 грн, що еквівалентно 10 544,16 дол. США. 

Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 

У пункті 27 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця. 

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 

Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Згідно зі статтею 447 ЦПК України судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом. 

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. 

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. 

У частині першій статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 

Однією із засад виконавчого провадження є співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями (пункт 8 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). 

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. 

Згідно зчастиною першою, пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. 

У пункті 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини. 

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. 

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд керувався тим, що ПАТ АКБ «Індустріалбанк» звернулося до органу державної виконавчої служби після спливу десятиденного строку, встановленого частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». 

Проте такий висновок є передчасним. 

У справі, що переглядається, для правильного вирішення спору суду належало встановити правову природу звернення ПАТ АКБ «Індустріалбанк» від 17 червня 2025 року, з`ясувати, чи було воно скаргою у розумінні статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», чи лише повідомленням про виявлені порушення, яке стало підставою для реалізації начальником відділу власних контрольних повноважень, а також встановити, чи дотримано строк, передбачений частиною п`ятою зазначеної статті. 

Водночас перебіг такого строку закон пов`язує не з датою прийняття оскаржуваного рішення, а з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав та інтересів. 

Суди встановили, що постанова старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження прийнята 12 травня 2025 року, а заява ПАТ АКБ «Індустріалбанк» подана засобами поштового зв`язку 17 червня 2025 року та надійшла до органу державної виконавчої служби 03 липня 2025 року. 

Разом із тим апеляційний суд не встановив, коли саме стягувач отримав постанову від 12 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження або коли він об`єктивно повинен був дізнатися про її існування, не дослідив наявність у матеріалах виконавчого провадження доказів її надсилання чи вручення стягувачу та не навів мотивів, з яких дійшов висновку про початок перебігу строку саме з дати винесення постанови. 

При цьому колегія суддів враховує, що з 15 травня 2024 року запроваджено електронну інформаційну взаємодію Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП) з ЄСІТС у межах сервісу направлення документів виконавчого провадження особам, які мають електронний кабінет у ЄСІТС. 

Зазначена взаємодія передбачає можливість автоматичної перевірки наявності електронного кабінету учасника виконавчого провадження, надсилання документів виконавчого провадження до такого кабінету та формування відомостей про їх доставку. Закон України «Про виконавче провадження» пов`язує належне повідомлення учасника виконавчого провадження з доставкою відповідного документа до його електронного кабінету в ЄСІТС. 

Однак апеляційний суд не встановив, чи направлялася ПАТ АКБ «Індустріалбанк» постанова державного виконавця від 12 травня 2025 року засобами інформаційної взаємодії АСВП та ЄСІТС, чи містяться у матеріалах виконавчого провадження підтвердження її доставлення до електронного кабінету стягувача або інші докази належного повідомлення банку про прийняте рішення. 

Без встановлення зазначених обставин неможливо дійти обґрунтованого висновку щодо дотримання або недотримання ПАТ АКБ «Індустріалбанк» строку, передбаченого частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». 

Крім того, апеляційний суд залишив поза увагою доводи органу державної виконавчої служби про те, що підставою для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження стало виявлення її невідповідності вимогам закону. 

Загальні засади виконання грошових зобов`язань визначені статтею 533 ЦК України, відповідно до якої грошове зобов`язання підлягає виконанню у гривнях. Водночас, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, обчислюється за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений договором, законом або іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, визначених законом. 

Отже, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті, а кредитор заявив вимогу про стягнення заборгованості саме в такій валюті, суд повинен зазначити у резолютивній частині рішення суму стягнення в іноземній валюті, що узгоджується з положеннями частини третьої статті 533 ЦК України. 

Згідно з пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх кредитору готівкою. 

Правовий режим іноземної валюти в Україні передбачає певні обмеження щодо її використання як платіжного засобу, однак не виключає можливості виконання грошових зобов`язань та судових рішень в іноземній валюті у випадках, встановлених законом. 

Особливості виконання рішень про стягнення заборгованості, визначеної в іноземній валюті, врегульовані статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини третьої цієї статті у разі виявлення у боржника коштів у валюті боргу виконавець стягує такі кошти на відповідний валютний рахунок для подальшого перерахування стягувачу. Якщо ж у боржника виявлено кошти у гривнях або в іншій валюті, виконавець здійснює дії щодо придбання валюти боргу та її подальшого перерахування стягувачу. 

У доктрині приватного права та усталеній судовій практиці розмежовуються поняття «валюта боргу» та «валюта платежу». Валютою боргу є грошова одиниця, в якій визначено розмір зобов`язання, тоді як валюта платежу є засобом фактичного виконання такого зобов`язання. За загальним правилом за наявності валютного застереження сума, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інше не встановлено договором або законом (постанови Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 755/9348/15 та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19). 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц дійшла висновку, що у разі ухвалення рішення про стягнення суми боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її гривневий еквівалент. Перерахування суми у національній валюті за офіційним курсом Національного банку України не є належним виконанням такого рішення. 

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 750/2000/18. 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 зазначила, що, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. 

Отже, у разі виконання судового рішення, яким присуджено стягнення заборгованості, визначеної як грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної іноземної валюти на день здійснення кожного окремого платежу, а у випадку поетапного виконання рішення - з урахуванням курсу, що діє на дату здійснення кожного такого платежу. 

Суди встановили, що виконавчий лист передбачав стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» 13 332,33 дол. США та 6 953,09 грн, тоді як відповідно до розрахунку, наданого під час виконавчого провадження, у рахунок погашення тіла кредиту було стягнуто 324 239,44 грн, що еквівалентно 10 544,16 дол. США. 

Наведеним обставинам апеляційний суд належної правової оцінки не надав та не з`ясував, чи могло закінчення виконавчого провадження за таких умов свідчити про повне фактичне виконання судового рішення та чи були наявні у начальника відділу передбачені абзацом другим частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для здійснення контролю за рішенням державного виконавця. 

Таким чином, суд апеляційної інстанції не встановив усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не дослідив належним чином зібрані докази та не надав оцінки всім доводам учасників справи, що унеможливило ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення. 

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 

За змістом частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 

Враховуючи, що апеляційний суд не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Під час нового розгляду апеляційному суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дослідити і належним чином оцінити надані сторонами докази, дати правову оцінку доводам та запереченням сторін і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону. 

Щодо судових витрат 

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028сво18) навів висновок про те, що у разі, якщо суд касаційної інстанції скасував судові рішення з направленням справи на розгляд до суду першої / апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. 

Враховуючи, що у цій справі Верховний Суд не змінив рішення судів попередніх інстанцій та не ухвалив нове, а направив справу на новий розгляд, то підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає. 

Отже, у цьому конкретному випадку судові витрати, в тому числі понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, мають бути перерозподілені за результатами нового розгляду справи судом апеляційної інстанції, тобто за загальними правилами розподілу судових витрат. 

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково. 

Постанову Запорізького апеляційного суду від 14 квітня 2026 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач | Є. В. Петров
Судді | А. І. Грушицький
| А. А. Калараш
| І. В. Литвиненко
| С. Ю. Мартєв