Справа № 634/524/26 
Провадження № 2/634/402/26 
Категорія 40

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2026 року 
Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Єрьоміної О.В.,
при секретарі Литвиненко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
встановив:
Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 20.07.2025 року в розмірі 33000 грн., судовий збір 2662,40 грн. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 20.07.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту згідно ЗУ «Про електронну комерцію», який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, за яким відповідачу було надано кредит у розмірі 10000 грн, на строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1% в день. 
Згідно договору факторингу № 12032026 від 12.03.2026 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та позивачем, право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 20.07.2025 року перейшло до позивача, що підтверджується Витягом з реєстру боржників.
Відповідач не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість.
Таким чином, за відповідачем по укладеному з позивачем кредитному договору наявна заборгованість на загальну суму 33000 грн., яка складається із: 
заборгованості за кредитом у розмірі 10000 грн.;
заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 18000 грн.;
заборгованість за пенею, штрафами у розмірі 5000 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. При цьому, у відповіді на відзив зазначив, що відповідачем, як власником карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, не спростовано факт отримання грошових коштів за укладеним 22.07.2025 року кредитним договором. Позивачем було надано до суду всі наявні документи за кредитним договором, які були передані первісним кредитором до ТОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладеного Договору Факторингу. Доводи про те, що умови договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за договором є несправедливими, позивач вважає неспроможними, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів.
Щодо стягнення заборгованості за штрафом/пенею, то за договорами укладеними з 24.01.24 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, що передбачено Законом No 3498-IX, яким внесені зміни, зокрема до пункту 6 Розділу IV “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про споживче кредитування”.
З урахуванням викладеного просив задовольнити позовні вимоги. 
Відповідач та його представник у судове засідання не з"явився, повідомлялися належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Представником відповідача через систему «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи за відсутності відповідача.
При цьому, із поданого відзиву вбачається, що позовні вимоги є необгрутованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належні електронні докази того, що цей ідентифікатор, за допомогою якого було підписано кредитний договір, був сформований та направлений саме відповідачу, що саме відповідач отримав його і ввів у системі, що підписання відбулося у конкретний час, з конкретного електронного середовища, з конкретним електронним повідомленням, яке містило акцепт саме цієї редакції договору, а також факт отримання відповідачем паспорту споживчого кредиту, реальну можливість ознайомлення з усіма умовами, правилами, графіком платежів, порядком застосування стандартної та зниженої ставки, а також наслідками прострочення. Вимоги позивача щодо сплати відповідачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за договором є несправедливими та істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Розрахунок заборгованості, складений самим первісним кредитодавцем, не є первинним бухгалтерським документом, не підтверджує фактичного зарахування коштів відповідачу, не підтверджує належності картки відповідачу, не містить доказів отримання відповідачем кожного документа, на який посилається позивач, та не усуває сумнівів щодо правомірності штрафних санкцій.
Додані до позовної заяви документ, у якому зазначено Transaction ID 808610848, дата 20 липня 2025 року 15 год 24 хв, маска картки НОМЕР_1 , сума зарахування 10 000,00 грн, провайдер iPay, а також лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» до ТОВ «Авентус Україна» щодо успішності операцій не є платіжною інструкцією первісного кредитодавця про переказ кредитних коштів відповідачу, оформленою відповідно до вимог нормативно правових актів Національного банку України, не містять повного набору реквізитів платника, отримувача, рахунку платника, рахунку отримувача, надавачів платіжних послуг, підписів або електронних реквізитів, які дозволяють перевірити статус документа як первинного платіжного документа.
Позивачем надав копії окремих документів, але не надав оригінали для огляду та не довів повний ланцюг документів у такому вигляді, який дозволяє суду без припущень встановити належний перехід права вимоги саме за договором № 9259850, оскільки повинен довести не лише існування копії витягу, а й належне підписання договору факторингу, повний зміст усіх додатків, відповідність витягу повному реєстру боржників, факт включення саме спірного договору до реєстру, належність підписів і печаток сторін, а також відсутність змін, обмежень або умов, які могли впливати на момент переходу права вимоги.
У матеріалах позову відсутній належний розрахунок штрафу із посиланням на конкретний пункт договору, формулу, дату виникнення прострочення, порядок обмеження розміру санкції, а також правове пояснення, чому така санкція підлягає стягненню за споживчим кредитом у період воєнного стану. 
З урахуванням викладеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 20.07.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту згідно ЗУ «Про електронну комерцію», який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, за яким відповідачу було надано кредит у розмірі 10000 грн, на строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1% в день. 
Сторонами було також погоджено та підписано Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.
Згідно договору факторингу № 12032026 від 12.03.2026 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та позивачем, право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 20.07.2025 року перейшло до позивача, що підтверджується Витягом з реєстру боржників.
Згідно інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» є успішною платіжна операція про перерахування (Transaction ID 808610848) 20 липня 2025 року 15 год 24 хв, на рахунок маски картки НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн, провайдер iPay.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за відповідачем по укладеному з позивачем кредитному договору наявна заборгованість на загальну суму 33000 грн., яка складається із: 
заборгованості за кредитом у розмірі 10000 грн.;
заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 18000 грн.;
заборгованість за пенею, штрафами у розмірі 5000 грн.
Інформації про оплату боргу цей розрахунок не містить.
Правовідносини у цій справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За змістом статті 12 цього Законуякщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини 4 статті 263 ЦПК України).
З урахуванням наведеного, а саме, що кредитний договір 20.07.2025 року укладено його сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», чому передувала верифікація відповідачки в інформаційно-телекомунікаційній системі на Веб-сайті позикодавця із зазначенням своїх особистих даних, зокрема, РНОКПП, серії та номеру паспорту, адреси реєстрації місця проживання, контактних відомостей, реквізитів карткового рахунку, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), яка відповідачу не належить (зокрема, відсутні докази звернення позичальниці до правоохоронних органів, кредитодавця, подання позову про визнання Договору недійсним), приходжу до висновку про доведеність факту його укладання.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).
Отже, відповідач уклав електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
При цьому, сторонами також було погоджено та підписано за допомогою одноразового ідентифікатора Паспорт споживчого кредиту та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту, що за правовими наслідками також прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, і спростовує заперечення відповідача щодо неознайомлення з з усіма умовами, правилами, графіком платежів, порядком застосування стандартної та зниженої ставки, а також наслідками прострочення.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, я склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки і інших факторів на дату укладення договору.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.
Частиною 1 ст. 1081 ЦК України визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: «Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом».
Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
Щодо не доведення позивачем набуття права вимоги до відповідача, то згідно договору факторингу № 12032026 від 12.03.2026 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги, у тому числі до відповідача, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу, який підписано та скріплено печатками сторін договору.
Відомостей про визнання недійсним Договору факторингу № 12032026 від 12.03.2026 року матеріали справи не містять.
Зазначене спростовує посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження переходу до нього прав вимоги за вказаним зобов`язанням.
Щодо аргументів відповідача про недоведеність факту перерахування кредитних коштів, то вони відхиляються, оскільки незважаючи на заперечення факту видачі кредиту та отримання коштів на належний йому картковий рахунок, доказів на підтвердження такої позиції не надав.
Згідно інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» є успішною платіжна операція про перерахування (Transaction ID 808610848) 20 липня 2025 року 15 год 24 хв, на рахунок маски картки НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн, провайдер iPay.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Так, розрахунок заборгованості, проведений за період з 20.07.2025-11.03.2026 року містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, та є обґрунтованим.
Верховний Суд у своїй постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 зазначив, що розрахунок заборгованості також є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дата нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.
У постанові від 08.07.2020 у справі № 464/4985/15-ц Верховний Суду зазначив, що «твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано».
У постанові від 02.07.2-24 у справі № 753/16745/15-ц Верховний Суду, підтримуючи позицію апеляційного суду, зазначив про те, що розрахунок заборгованості погоджується зі змістом договору та є належним доказом.
Отже, наданий до позовної заяви позивачем розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом укладеного між сторонами договору та є належним доказом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З урахуванням викладеного вважаю, що доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за кредитними договорами, суду не надано.
Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 10000 грн. та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 18000 грн, що у сумі становить 28000 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості за пенею/штрафами у розмірі 5000 грн, виходжу з такого.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Посилання представника позивача на внесені Законом No 3498-IX зміни до пункту 6 Розділу IV “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про споживче кредитування, якими дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, є неспроможними, оскільки Цивільний кодекс України є кодифікованим актом, що регулює цивільні правовідносини між громадянами та юридичними особами. Він має вищу юридичну силу в межах цивільного права, ніж інші закони, що регулюють ці питання.
Це означає, що положення Цивільного кодексу є обов`язковими для застосування у цивільних справах, і інші закони не можуть суперечити йому в питаннях, врегульованих кодексом.
Таким чином позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею/штрафами у розмірі 5000 грн задоволенню не підлягають.
Понесені позивачем судові витрати у справі відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, як документально підтверджені, підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2259 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованість у розмірі 28000, а також судовий збір у розмірі 2259 грн
У задоволенні інших вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду в тридцяти денний строк з дня складання його повного тексту.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", 07400, Київська область м. Бровари вул. Лісова, 2 ЄДРПОУ 35625014;
Відповідач:  ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне судове рішення складено 09.07.2026 року.

Суддя: