ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 907/805/26

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б. 
Орищин Г.В.
секретар судового засідання – Стронська А.І.

за участю представників учасників процесу:
прокурор – Кульчицький Є.Г
від позивача – не з`явився
від відповідача- не з`явився
від третьої особи – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Ужгородської окружної прокуратури від 07.08.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/2633/26 від 07.08.2026)
на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2026 (повний текст ухвали складено та підписано 28.07.2026, суддя Худенко А.А.)
у справі № 907/805/26
за позовом Ужгородської окружної прокуратури м. Ужгород Закарпатської області в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації 
до відповідача - 1 Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області
до відповідача - 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Державний земельний банк»
про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області №6-ІЗ від 03.10.2022 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок державної власності» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, визнання недійсним договору оренди №75/57-2-ДО/1152 від 06.03.2025, витребування з володіння Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Державний земельний банк» земельну ділянку площею 13,3717 га з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, на користь держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023 з одночасним припиненням зареєстрованих речових прав на неї та скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 13,3717 га з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023 з цільовим призначенням: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позивача та ухвали суду першої інстанції.
На розгляд господарського суду Закарпатської області надійшла позовна заява прокурора Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації до відповідача 1 Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Державний земельний банк» про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 03.10.2022 № 6-ІЗ «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок державної власності» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площа 13,3717 га, з цільовим призначенням: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада; визнання недійсним договору оренди від 06.03.2025 № 75/57-25-ДО/1152, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області та товариством з обмеженою відповідальністю «Державний земельний банк» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада; витребування з володіння Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та Товариства з обмеженою відповідальністю «Державний земельний банк» (код ЄДРПОУ 00692334) земельної ділянки площею 13,3717 га з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, що розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада на користь держави в особі Закарпатської обласної державної адміністрації; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада, з одночасним припиненням зареєстрованих речових прав на неї; скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки площею 13,3717 га з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023 з цільовим призначенням: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Окрім того, прокурор подав суду заяву про забезпечення позову, в якій просив: накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада; заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Закарпатській області, ТОВ «Державний земельний банк», а також будь-яким іншим особам до набрання законної сили рішенням суду укладати договори оренди, суборенди, суперфіцію, емфітевзису, сервітуту, здійснювати поділ, об`єднання, відчуження або інше розпорядження цією земельною ділянкою; заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Державний земельний банк», іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі проводити будь-які сільськогосподарські роботи, вчиняти дії щодо вирубки дерев, чагарників чи інших багаторічних насаджень на спірній земельній ділянці; заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо неї.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є постійним користувачем земель лісового фонду на території Анталовецького лісництва, квартал 56, що підтверджується матеріалами лісовпорядкування станом на 01.01.2011.
Згідно з відомостями Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023 здійснена 14.09.2022 на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель.
04.10.2022 року право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Розпорядженням Кабінету міністрів України від 13.06.2024 № 541-р відповідно до ст. 92, 122, 123 та 149 Земельного кодексу України вилучено з постійного користування державних підприємств, установ земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності згідно з додатком (в тому числі земельної ділянки державної власності за кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717, що перебувала у постійному користуванні державного підприємства «Агропромислова фірма «Леанка» (код ЄДРПОУ 00413819)) та передано її у постійне користування державному підприємству «Фонд аграрних інвестицій» без зміни цільового призначення.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 21.02.2025 № 112-сг припинено право постійного користування Державного підприємства «Фонд аграрних інвестицій» земельною ділянкою з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада та передано її в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Державний земельний банк» на строк 50 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код цільового призначення згідно класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок 01.01). Надалі на підставі договору оренди землі від 06.03.2025 № 75/57-25-ДО/1152, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області та ТОВ «Державний земельний банк», земельну ділянку з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023 передано в оренду зазначеному товариству для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Як зазначено у п. 2.1. даного Договору в оренду передається земельна ділянка із земель сільськогосподарського призначення державної власності площею 13,3717 га, з них: чагарникова рослинність природного походження 9,7320 га, землі під дорогами, зокрема під грунтовими 0,3059 га, рілля 3,3338 га. Дана земельна ділянка, яка передана в оренду ТОВ «Державний земельний банк», виставлена на земельні торги для реалізації права суборенди (дані електронної системи Prozorro.Продажі від 23.01.2026).
Тобто, на час звернення прокуратури до суду спірна земельна ділянка вже виставлена на земельні торги для продажу права суборенди через електронну торгову систему Prozorro.Продажі. За таких обставин існує реальна й безпосередня загроза передачі права користування спірною земельною ділянкою іншій особі ще до вирішення спору по суті.
Сам факт виставлення земельної ділянки на земельні торги свідчить не про гіпотетичний, а про реальний ризик зміни користувача земельної ділянки та виникнення нових речових прав ще до ухвалення судового рішення. У разі укладення договору суборенди суд буде змушений вирішувати питання щодо прав та обов`язків особи, яка не була учасником спірних правовідносин на момент звернення прокуратури до суду, що істотно ускладнить ефективний захист інтересів держави та може призвести до необхідності пред`явлення нових позовних вимог.
На відміну від випадків, коли ризик відчуження має ймовірний характер, у даній справі відповідні дії щодо передачі права користування вже розпочато, що підтверджується оголошенням про проведення земельних торгів, а тому ризик порушення прав держави є безпосереднім та реальним.
З огляду на характер заявлених позовних вимог, предметом яких є визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди, витребування земельної ділянки та скасування її державної реєстрації, передача земельної ділянки у суборенду, її поділ, об`єднання чи інше розпорядження нею можуть істотно ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2026 у справі №907/805/26 відмовлено у задоволені заяви про забезпечення позову від 24.07.2026 (вх №02.3.1-02/7321/26 від 27.07.2026) у справі №907/805/26.
Ухвала суду мотивована відсутністю передбачених статтею 136 ГПК України підстав для застосування заходів забезпечення позову, оскільки прокурором не доведено існування реальної загрози утруднення чи неможливості виконання можливого рішення суду. 
Суд першої інстанції зазначив, що спірна земельна ділянка перебуває у державній власності, а її передача в суборенду здійснюється виключно у порядку, визначеному законом, через електронні земельні торги, у зв`язку з чим відсутній ризик її вибуття з державної власності чи ускладнення виконання рішення суду. 
Крім того, вжиття заходів забезпечення фактично унеможливить проведення державних земельних торгів, що суперечить вимогам частини дванадцятої статті 137 ГПК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
Ужгородська окружна прокуратура подала апеляційну скаргу від 07.08.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/2633/26 від 07.08.2026), в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2026 у справі № 907/805/26 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову та ухвалити постанову про задоволення заяви Ужгородської окружної прокуратури про забезпечення позову.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що у результаті проведення інвентаризації та формування земельної ділянки з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023 до її складу безпідставно включено землі лісового фонду, що перебувають у постійному користуванні ДСГП «Ліси України», чим порушено встановлений законом порядок використання земель лісогосподарського призначення та право постійного користування зазначеного державного підприємства.
На думку скаржника, внаслідок передачі земельної ділянки в оренду, ТОВ «Державний земельний банк» набуло право користування земельною ділянкою без належної законодавчої підстави, що суперечить ст. 17 Лісового кодексу України та ст. 149 Земельного кодексу України. 
Предметом поданого позову є визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, визнання недійсним договору оренди землі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та скасування її державної реєстрації.
Відтак, саме збереження існуючого фактичного і правового стану земельної ділянки до вирішення спору є необхідною умовою забезпечення реального та ефективного виконання можливого рішення суду.
Зазначає, що обмеження укладення договору (суборенди) не є втручанням у проведення аукціону в розумінні частини 12 статті 137 ГПК України. Заходи забезпечення позову у цій справі спрямовані саме на збереження існуючого правового та фактичного стану спірної земельної ділянки до вирішення спору по суті, а не на припинення чи скасування самої процедури проведення земельних торгів. Крім того, сам факт укладення договору за результатами проведеного аукціону не змінює характеру застосованих заходів забезпечення позову, оскільки вони спрямовані не на зупинення процедури торгів, а на недопущення виникнення нових правовідносин щодо спірного майна до вирішення спору судом.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Державний земельний банк» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, спростовуючи доводи апеляційної скарги, просить ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2026 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Зокрема зазначає, що матеріали заяви та апеляційної скарги не містять доказів вчинення Товариством дій, спрямованих на зміну форми власності, фізичну трансформацію земельної ділянки, вирубку насаджень або іншу незворотну зміну її стану. Встановленою обставиною є підготовка передачі права суборенди шляхом земельних торгів. Проте така обставина має оцінюватися з урахуванням правової природи суборенди та окремо щодо кожного із заявлених Прокурором заходів забезпечення.
Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області відзиву на апеляційну скаргу не подало, що не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України.
Процесуальні дії суду у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2026 справу №907/805/26 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.08.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Ужгородської окружної прокуратури від 07.08.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/2633/26 від 07.08.2026) на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2026 у справі №907/805/26, розгляд справи призначено на 08.09.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.09.2026 суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення у справі №907/805/26 до 16.09.2026.
В судове засідання 16.09.2026 з`явився прокурор.
Позивач та відповідачі участі уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення усім учасникам спрви ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників сторін. 
В судовому засіданні 16.09.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи приписи вищевказаних норм, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів переглядає ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 06.05.2026 у цій справі в повному обсязі.
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).
За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. 
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватись з предметом та підставами позову, можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати права інших осіб.
Обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. 
Колегія суддів зазначає, що враховуючи предмет позову, у даній справі є вимоги немайнового та майнового характеру, а відтак в даному випадку підлягає дослідженню така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та/або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суд розглядає вказану заяву з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 ГПК України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами Господарського процесуального кодексу України та інших нормативно-правових актів, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення/дії, передбачених законом (чи визначених на його основі судом) найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Такі правові висновки Верховного Суду викладено у постановах, зокрема, від 24.10.2022 у справі № 916/950/22, від 15.05.2019 у справі №910/688/13.
З наведеного випливає, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосуванні знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Водночас, заходи забезпечення позову мають чітко відповідати суті та предмету заявлених позовних вимог, оскільки це гарантує, що вжиті заходи не виходять за межі спору, сприяють належному виконанню судового рішення і не створюють необґрунтованих перешкод для сторін у справі.
Колегія суддів зазначає, що долучені до матеріалів справи № 907/805/26 докази свідчать, що спірна земельна ділянка перебуває у Товариства з обмеженою відповідальністю "Державний Земельний банк" в оренді на підставі оспорюваних наказів Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.
Натомість, підставою заявлених у цій справі вимог прокурором визначено порушення Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області Земельного та Лісового кодексів України в частині передачі земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка мала бути віднесена до земель лісогосподарського призначення. 
Наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову прокурор пов`язує з можливістю настання незворотних негативних змін для земельної ділянки, таких як знищення дерев та чагарників, а також посадки сільськогосподарських культур, а також можливою передачею такої земельної ділянки в суборенду, що значно ускладнить виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, з інформації Prozorro Продажі, спірна земельна ділянка виставлена Товариством з обмеженою відповідальністю "Державний земельний банк" на земельні торги для реалізації права суборенди.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову в цій частині, суд враховує, зокрема, висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23.03.2020 у справі №910/7338/19, згідно з яким невжиття наведених позивачем у заяві про забезпечення позову заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі (у разі задоволення позову), ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду цієї справи відповідач здійснить розпорядження своїм майном або частиною майна у будь-який спосіб, зокрема відчужить своє майно (частину майна) на користь інших осіб (у тому числі шляхом продажу, дарування, передачі в управління або оренду, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, найм, передачі в іпотеку та/або заставу, будь-якого іншого обтяження), то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить ефективний захист та поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся з позовом у цій справі.
Колегія суддів зазначає, що проведення земельних торгів підтверджує існування підвищеного ризику передачі земельної ділянки третім особам, виникнення нових цивільних та господарських правовідносин щодо предмета спору, а отже істотно збільшує ризик утруднення виконання можливого рішення суду.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 14.08.2023 у справі № 904/1329/23) ризик передачі майна третім особам є самостійною та достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
При цьому Верховний Суд у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 зазначив, що не вимагається доведення очевидних обставин, зокрема можливості розпорядження майном або його зміни.
Отже, суд першої інстанції помилково не врахував ризик настання незворотних наслідків у разі передачі спірної земельної ділянки у суборенду до вирішення спору по суті.
Також колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо застосування положень ч. 12 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України.
В основу оскаржуваної ухвали покладено висновок про те, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати прокурор, є втручанням у проведення земельних торгів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.11.2021 у справі № 910/11552/20 звернула увагу, що заборона втручання у проведення торгів не є абсолютною та має застосовуватись з урахуванням необхідності ефективного судового захисту. 
Крім того, у постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 910/15321/21 зазначено, що заходи забезпечення позову, спрямовані на збереження предмета спору, не є втручанням у процедуру торгів. 
Водночас ототожнення укладення договору із самим проведенням аукціону є помилковим, оскільки укладення договору є наслідком завершення торгів, а не їх процесуальною складовою, яка підлягає захисту від втручання. 
Отже, обмеження укладення договору не є втручанням у проведення аукціону в розумінні частини 12 статті 137 ГПК України. 
Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, про те, що вжиття заходів забезпечення позову у цій справі спрямоване саме на збереження існуючого правового та фактичного стану спірної земельної ділянки до вирішення спору по суті, а не на припинення чи скасування самої процедури проведення земельних торгів.
Відтак, встановлені колегією суддів обставини свідчать про існування підвищеного ризику зміни правового та фактичного стану спірної земельної ділянки, що повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.09.2020 у справі № 921/40/20, відповідно до якого забезпечення позову має на меті збереження існуючого стану речей до вирішення спору.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд визнає доведеним факт наявності підстав для забезпечення позову шляхом: 
- накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада. 
- заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Закарпатській області (код ЄДРПОУ 39766716), ТОВ «Державний земельний банк» " (код ЄДРПОУ 00692334), а також будь-яким іншим особам до набрання законної сили рішенням суду укладати договори оренди, суборенди, суперфіцію, емфітевзису, сервітуту, здійснювати поділ, об`єднання, відчуження або інше розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада. 
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Державний земельний банк» (код ЄДРПОУ 00692334), іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі проводити будь-які сільськогосподарські роботи, вчиняти дії щодо вирубки дерев, чагарників чи інших багаторічних насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада. 
- заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада.
За змістом частин 1, 2 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили; заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. Судове рішення або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.
Пунктом 1 частини 2 статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Частиною 1 статті 31-1 вищевказаного Закону визначено, що реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.
Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом.
Для фізичних та юридичних осіб інформація за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, або засобів електронної ідентифікації, що мають високий або середній рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", або в паперовій формі. (абзац 1 частини 2 статті 32 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
З наведеного випливає, що заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Враховуючи наведене вище, колегія суддів доходить висновку про наявність взаємозв`язку між обраним прокурором заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог у даній справі, а відтак про задоволення заяви про забезпечення позову в частині заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада.
Запропонований прокурором вид забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямований на підтримання status quo. Вжиття заходу забезпечення позову в даному випадку спрямоване на те, щоб протягом судового розгляду спору по суті суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою та забезпечив протягом розгляду справи продовження існування стану, який є предметом спору.
Зважаючи на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний заявником спосіб забезпечення позову є достатнім та співмірним стосовно предмета спору, не призведе до невиправданого обмеження прав та законних інтересів відповідача та інших осіб, які не є учасниками справи, чи до блокування їх господарської діяльності, а лише запровадить тимчасові законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод для ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позовних вимог.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в забезпеченні позову. 
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є обґрунтованими, що встановлено під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, з огляду на що колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, передбачених ст.277 ГПК України, для скасування ухвали Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2026 у справі №907/805/26.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Ужгородської окружної прокуратури від 07.08.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/2633/26 від 07.08.2026) підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2026 у справі №907/805/26 скасуванню.

Керуючись ст.ст. 137, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 
УХВАЛИВ 
1. Апеляційну скаргу Ужгородської окружної прокуратури від 07.08.2026 (вх. № ЗАГС 01-05/2633/26 від 07.08.2026) задоволити.
2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 28.07.2026 №907/805/26 скасувати. Заяву прокурора про забезпечення позову від 24.07.2026 (вх №02.3.1-02/7321/26 від 27.07.2026) у справі №907/805/26 задоволити.
3. Забезпечити позов у справі №907/805/26 шляхом:
- накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада.
- заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Закарпатській області (код ЄДРПОУ 39766716), ТОВ «Державний земельний банк» (код ЄДРПОУ 00692334) до набрання законної сили рішенням суду у справі №907/805/26 укладати договори оренди, суборенди, суперфіцію, емфітевзису, сервітуту, здійснювати поділ, об`єднання, відчуження або інше розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада.
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Державний земельний банк» (код ЄДРПОУ 00692334), іншим фізичним і юридичним особам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі №907/805/26 проводити будь-які сільськогосподарські роботи, вчиняти дії щодо вирубки дерев, чагарників чи інших багаторічних насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада;
- заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2124882700:10:011:0023, площею 13,3717 га, що розташована за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, Ірлявська сільська рада.
Стягувач: Ужгородська окружна прокуратура (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Небесної Сотні, буд. 6, код ЄДРПОУ 02909967).
Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Державний земельний банк" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1, код ЄДРПОУ 00692334).
Боржник: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, код ЄДРПОУ 39766716).
4. Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» постанова є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її підписання 16 вересня 2026 року і може бути пред`явленою до виконання протягом трьох років з дати її постановлення.
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст. 287-288 ГПК України.
6. Справу №907/805/26 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 16.09.2026

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.