Справа № 191/7192/25
Провадження № 2/191/3918/25 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

17 серпня 2026 року м. Синельникове 

Синельниківський міськрайонний суду Дніпропетровської області у складі: 
головуючого судді Чорної О.В.,
секретаря судового засідання Силкіної О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В :
До Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» в особі представника – адвоката Варшавського К.А. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за Кредитним договором №3499499 від 01.03.2023 р. в розмірі 19 792,42 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто два гривні 42 копійки), понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив наступне. 
01.03.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (Первісний кредитор) та Відповідачем (Позичальником) було укладено Договір №3499499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після того як Відповідач здійснив реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора та заповнив електронну заявку на отримання споживчого кредиту на вебсайті Первісного кредитора в мережі Інтернет (https://credit7.ua/), ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» того ж дня направило Відповідачу пропозицію (оферту) укласти Кредитний договір №3499499 у вигляді розміщення в особистому кабінеті Позичальника на сайті повного тексту договору (за обраними Позичальником параметрами строку і суми кредиту). 
В процесі реєстрації та оформлення заявки Первісний кредитор здійснив ідентифікацію Позичальника (отримання його ідентифікаційних даних) і верифікацію (підтвердження належності цих даних Позичальнику) у порядку, передбаченому п. 2 розділу ІІІ «Порядку ідентифікації, верифікації клієнта (представника клієнта)» (Додаток 2 до Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженні Постановою Правління НБУ від 28.07.2020 р. № 107), з використанням системи BankID НБУ. 
01.03.2023 року Позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, висловив однозначну згоду з умовами договору шляхом натискання відповідної електронної
кнопки в ІТС Первісного кредитора. У свою чергу, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 01.03.2023
року надіслало Відповідачу через телекомунікаційну систему на номер телефону, зазначений
Позичальником у своїй анкеті (SMS на номер, що належить Відповідачу), одноразовий
ідентифікатор №H500, який того ж дня о 15:47:41 був введений/відправлений Відповідачем у
відповідному розділі ІТС. Цими діями Відповідач прийняв (акцептував) пропозицію укласти Кредитний договір №3499499 на умовах, визначених офертою. 
Таким чином, 01.03.2023 року о 15:47:41 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Відповідачем був укладений Кредитний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Покликається на те, що згідно з розділом 1 Кредитного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти (кредит) у сумі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 356 днів, стандартна процентна ставка – 1,99% на день. Стверджує, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши Позичальнику грошові кошти шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується документом від надавача платіжних послуг – ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (ліцензія НБУ № 3 від 11.11.2013 р. на переказ коштів без відкриття рахунку).
Також стверджує, що Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за Кредитним договором, допускаючи прострочення сплати чергових платежів, сплачуючи платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи їх взагалі, що призвело до виникнення простроченої заборгованості; Відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №3499499 від 01.03.2023 р., що відображається у розрахунку заборгованості. Останній платіж Відповідач здійснив 22.03.2023 року в сумі 10 грн.
Зазначає, що 26.10.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» був укладений договір факторингу № 26102023, за яким Первісний кредитор відступив товариству «ФК ПРОФІТ» право вимоги за Кредитним договором. Надалі ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступило
право вимоги за Кредитним договором ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» (Позивачу, Новому кредитору) – відповідно до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 року. За
умовами цього договору ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступає (передає) Новому кредитору, а Новий
кредитор набуває права вимоги кредитора за визначеними кредитними договорами, сплативши ТОВ «ФК ПРОФІТ» грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Згідно з Додатком 1 (Реєстр боржників) до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 р., заборгованість Відповідача за кредитним договором №3499499 становить 19792,42 грн. 
Позивач вважає, що на день звернення до суду заборгованість Відповідача за Кредитним договором №3499499 від 01.03.2023р. становить: тіло кредиту: 3990,4 грн; нараховані відсотки: 15802,02 грн; пеня/штрафні санкції: 0,00 грн; усього: 19 792,42 грн.
Ухвалою суду від 23.01.2026 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В ніч з 01 на 02 квітня 2026 року, в результаті влучання ворожого дрону, пошкоджено будівлю Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у зв`язку з цим, з 02 квітня поточного року, прийом громадян, реєстрація кореспонденції, розгляд справ судом призупинено.
06.07.2026 року відновлено роботу суду, судове засідання призначене на 17.08.2026 року о 09.00 годині.
В судове засідання сторони не з`явилися, про дату і час повідомлялися належним чином. 
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові заявив клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач заяв, клопотань, відзиву на позов суду не надав, про причини неявки в судове засідання не повідомив. 
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи наявність умов проведення заочного розгляду справи встановлених ст. 280 ЦПК, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи.
Розглянувши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно зі статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.
Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд встановив, що 01.03.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений договір № 3499499 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов розділу 1 якого Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту – кредит, сума кредиту (загальний розмір) складає: 4 000,00 гривень, строк кредиту 357 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 21 днів. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою 32 560,00 грн.; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 30 888,40 грн. (п. 1.6. договору). 
Кредитний договір з боку відповідача підписано електронним підписом H500, отже, суд дійшов висновку, що кредитний договір дійсно укладений в електронній формі. 
Судом встановлено, що на виконання кредитного договору на картковий рахунок відповідача перераховані кредитні кошти в розмірі 4000,00 грн., що підтверджується листом від ТОВ «УПР», в якому зазначається, що на виконання укладеного договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта
01.03.2023 15:50:08 на суму 4000,00 (чотири тисячі гривень 00 копійок) грн, маска
картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 207138582, призначення
платежу: Зарахування 4000 грн на карту НОМЕР_1 . 
На підтвердження розміру та складових виниклої заборгованості відповідача перед первісним кредитором наданий розрахунок заборгованості, 3990.4 грн. – тіло кредиту, 15802.02 – відсотки за користування за період з 01.03.2023 по 26.10.2023 року. 
Разом з тим, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
В матеріалах справи міститься копія договору факторингу № 26102023 від 26.10.2023, укладеному між ТОВ «Лінеура Україна» (первісним кредитором) і ТОВ «ФК Профіт», відповідно до п.1.1 якого на умовах договору кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). 
Розділ 7 договору факторингу визначає умови оплати за договором факторингу, суму і строки, а розділ 8 визначає порядок обміну документацією між сторонами, у тому числі, документами на підтвердження боргу боржників. 
Однак позивач не надав документів на підтвердження того, що до ТОВ «ФК Профіт» від ТОВ «Лінеура Україна» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №3499499 від 01.03.2023 р. в розмірі 19 792,42 грн., оскільки в матеріалах справи відсутній Реєстр боржників (або витяг з нього), в якому зазначається боржник ОСОБА_1 і всі дані щодо його боргу перед первісним кредитором, а також не надані докази того, щоТОВ «ФК Профіт» (фактор) оплатив за придбання прав вимоги за договором факторингу № 26102023 від 26.10.2023 року.  
Між тим первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, відступлення майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Суд зазначає, що 09.09.2025 між ТОВ «ФК Профіт» та позивачем, ТОВ «ФК «Сіті Колект» укладений договір факторингу № ДО-20250909/001 за умовами якого ТОВ «ФК ПРОФІТ» відступає (передає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває права вимоги кредитора за визначеними кредитними договорами, сплативши ТОВ «ФК ПРОФІТ» грошові кошти в розмірі ціни відступлення, у порядку та строки, встановлені договором. Згідно з наданою позивачем копією витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 р., заборгованість Відповідача за кредитним договором №3499499 становить 19792,42 грн. Також надані докази оплати позивачем за цим договором факторингу за відступлення права вимоги ТОВ «ФК ПРОФІТ» (копія платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 17.09.2025).
Однак договір факторингу № ДО-20250909/001 від 09.09.2025 є похідним від договору факторингу № 26102023 від 26.10.2023, укладеному між ТОВ «Лінеура Україна» (первісним кредитором) і ТОВ «ФК Профіт»; набуття права вимоги позивачем за другим договором факторингу може бути реальним і дійсним лише у разі доведеності реальності та дійсності прав вимоги, отриманих за першим договором факторингу ТОВ «ФК Профіт» від ТОВ «Лінеура Україна».
Оскільки суду не надано доказів того, що перший фактор (ТОВ «ФК Профіт») набув права вимоги саме до ОСОБА_1 (за відсутності доказів – реєстру боржників і оплати за першим договором факторингу), отже ТОВ «ФК Профіт» не може у подальшому відступити право вимоги до ОСОБА_1 новим кредиторам. 
У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд зазначає, що для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази, що підтверджують оплату за договором.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17 та від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012.
При цьому, наведена обставина є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником.
Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023року по справі №466/3066/13-ц, в якій зазначено, що суди не звернули уваги на доводи касаційної скарги і такі доводи заявлялися в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі.
Позивач не надав суду жодних доказів того, перший фактор - ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» здійснив оплату на користь первісного кредитора за договором факторингу, зокрема, й за кредитні зобов`язання відповідачки.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими і позов не підлягає задоволенню. 
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже судові витрати повністю покладаються на позивача. .
Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ :
Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за Кредитним договором №3499499 від 01.03.2023 р. в розмірі 19 792,42 грн. – залишити без задоволення.
Судові витрати покласти на позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування та місцезнаходження сторін:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Колект», місцезнаходження: 02154, м. Київ, пр-т Соборності, буд. 30-А, приміщення 321, код ЄДРПОУ 43950742.
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлено 17.08.2026 року.
Суддя | | О.  В.  Чорна