Справа № 420/29636/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді -Танцюри К.О.,
секретаря судового засідання – Грекової К.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу,- 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування наказу Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Миколаївській області В.Бітуна від 11.07.2025 року №1-О “Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ”; поновлення ОСОБА_1 на роботі у Головному управлінні ДФС у Миколаївській області на посаді заступника начальника управління аудиту – начальника відділу якості аудиту Головного управління ДФС у Миколаївській області, з обов`язковим внесенням посади до штатного розпису та поновленням страхового стажу; стягнення з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.07.2025 року до дня поновлення на роботі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2025 справа розподілена на суддю Каравана Р.В.
Ухвалою суду від 03.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 14.10.2025 вирішено перейти із спрощеного позовного провадження до розгляду справи №420/29636/25 за правилами загального позовного провадження.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2025, у зв`язку з довготривалою відсутністю головуючого судді КараванаР.В, адміністративну справу передано для розгляду судді Танцюрі К.О.
Ухвалою суду від 16.12.2025 прийнято справу до свого провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 21.01.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначала, що вона не погоджується із прийняттям наказу Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Миколаївській області В.Бітуна від 11.07.2025 року №1-О “Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ” та просить суд скасувати вказаний наказ і задовольнити позов у повному обсязі. Так, позивач вказала, що Головне управління ДФС у Миколаївській у листі №24/6р 17.04.2025 року повідомило позивача, що її посаду від заступника начальника управління — начальнику відділу якості аудиту управління аудиту Головного управління ДФС у Миколаївській області було скорочено станом на 01.01.2022 року, відповідно посаду виведено поза штат та розпочато процедуру звільнення у зв`язку з реорганізацією. При цьому, станом на 01.01.2022 року згідно наказу Головного управління ДФС у Миколаївській області від 10.06.2019 року №254-В "Про надання відпустки ОСОБА_2 ", позивач знаходилась у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 31.07.2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, у період перебування у соціальній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, позивача було обрано кандидатом на звільнення. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 13.03.2012 №40/06-187-12, «На період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, яка надається відповідно до норм статті 18 Закону України "Про відпустки", за працівником зберігається місце роботи (посада). Отже, зазначена посада не підлягає виведенню зі штатного розпису .». Попередження від 17.04.2025 року про наступне звільнення підписане Головою Комісії з реорганізації ГУ ДФС у Миколаївській області, тобто, орган ДФС не ліквідується, а здійснюється реорганізація , однак фактично розпочався процес звільнення без гарантування соціальних прав матері, на вихованні якої перебуває дитина з інвалідністю до 18 років. Фактично ОСОБА_1 , як матері на вихованні, якої перебуває дитина з інвалідністю, всупереч діючому чинному законодавству України, посадовими особами ГУ ДФС у Миколаївській області було обрано безальтернативний спосіб звільнення, без запропонування правонаступника. Позивач вказала, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей та при цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.». В порушення зазначеної норми разом з попередженням від 17.04.2025 року про наступне звільнення, ГУ ДФС у Миколаївській області не було вжито заходів з працевлаштування, а правонаступниками не було запропоновано позивачу жодної посади. Крім того, після надання на адресу позивача повідомлення по наступне звільнення, листами від 02.05.2025 позивач зверталась до ГУ ДПС у Миколаївській області, код ЄДРПОУ 44104027 та ДПС України, код ЄДРПОУ 43005393, щодо працевлаштування, як до правонаступників ГУ ДФС (відповідні листи з доказами направлення надано до позовної заяви). Позивач, зазначивши, що ГУ ДФС не вчинено дій щодо переведення її на рівнозначну посаду до правонаступника, а саме до новоствореного органу виконавчої влади, що реалізує державну політику, своєю бездіяльністю вчинили дії щодо незаконного обрання її кандидатом на звільнення в період соціальної відпустки, вивели посаду поза штат, жодним чином про це не повідомили та прийняла протиправний наказ про припинення державної служби та звільнення позивача з посади, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі.
Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 29.09.2025 та запереченнях від 17.11.2025, вказавши, що у ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_1 обіймала посаду заступника начальника управління - начальника відділу якості аудиту управління аудиту ГУ ДФС у Миколаївській області. У період з 31.07.2019 по 17.04.2022 позивач перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; з 17.04.2022 по 17.04.2023 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою у домашньому догляді за дитиною; з 18.04.2023 по 17.04.2024 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою у домашньому догляді за дитиною; з 18.04.2024 по 16.04.2025 ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку, яка потребує домашнього догляду. Листом ГУ ДФС у Миколаївській області від 17.04.2025 №24/6р повідомлено ОСОБА_1 , що в ГУ ДФС у Миколаївській області відбулось повне скорочення посад та штатної чисельності працівників у зв`язку з припиненням діяльності ГУ ДФС у Миколаївській області та враховуючи, що ГУ ДФС у Миколаївській області припинило виконання функцій центрального органу виконавчої влади з 01.01.2022, в ГУ ДФС у Миколаївській області відсутня можливість надати робоче місце із закріпленням робочої зони, технічних засобів (основних виробничих засобів, інструменту, приладів, інвентарю) за посадою, яку обіймала ОСОБА_1 . Відповідач наголосив, що підставою для переведення державного службовця у порядку статті - Закону України «Про державну службу» є наявність згоди державного службовця (не просто бажання), та рішення щодо такого переведення керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Однак, як вказав відповідач, жодних заяв від ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Миколаївській області щодо вжиття заходів та надання нею згоди на переведення до іншого державного органу в порядку ст. 41 Закону України «Про державну службу» - не надходило і підстави для переведення ОСОБА_1 в порядку статті 41 Закону України «Про державну службу» відсутні.
07.10.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач наголосила, що посадовими особами у 2019 році не було вчинено відносно неї жодних заходів, що передбачені додатком 2 до Наказу ГУ ДФС у Миколаївській області від 06.08.2019 року №1-рг «Про реорганізацію ГУ ДФС у Миколаївській області». Окрім того, на момент прийняття наказу мала на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, та відповідно мала статус багатодітної родини. З лютого 2005 року по 11.07.2025 року безперервно працювала в органах державної податкової служби, за весь час не мала жодних стягнень чи доган, має дві повні вищі освіти, спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ рангу». Відповідно до листа від 02.09.2025 року №19079/6/14-29-11-09 «вакансії у ГУ ДПС у Миколаївській області, код ЄДРПОУ 43144729, заповнено переважно за рахунок працівників ГУ ДФС у Миколаївській області, код ЄДРПОУ 39394277 та відбір кандидатів здійснювався відповідно за Закону України «Про державну службу». Згідно листа ГУ ДПС у Миколаївській області від 02.09.2025 року №19079/6/14-29-11 09, працівники ГУ ДФС у Миколаївській області, код ЄДРПОУ 39394277, які перебували у відпустці для догляду за дитиною до 3, 6 років, були переведені до ГУ ДПС у Миколаївській області, код ЄДРПОУ 43144729, на рівнозначні посади без проведення конкурсу. Однак, ОСОБА_1 , як таку, що перебувала у відпустці для догляду за дитиною до 3-х років з 31.07.2019 року по 17.04.2022 року (наказ Головного управління ДФС у Миколаївській області від 10.06.2019 року №254-В "Про надання відпустки ОСОБА_2 "), не було в 2019 році переведено до ГУ ДПС у Миколаївській області, код ЄДРПОУ 43144729, на рівнозначну посаду без проведення конкурсу. Позивач вказала, що посаду, яку вона займала, у 2019 році було скорочено та з невідомих підстав, було обрано безальтернативний спосіб звільнення. При цьому, попередження про наступне звільнення було надано лише 17.04.2025 року та у подальшому звільнено 11.07.2025 року. При цьому, як вказала позивач, в організаційній структурі на 2021 рік, відсутні будь-які структурні підрозділи податкової інспекції, в т.ч. відсутній відділ якості аудиту у складі управління аудиту (14-29-14). В штатному розписі на 2021 рік відсутні будь-які посади працівників податкової інспекції, в т.ч. посада заступника начальника управління – начальника відділу якості аудиту управління аудиту. Однак, як зазначила позивач, в попереджені про наступне звільнення від 17.04.2025 року підставою стало саме скорочення посад та численності ГУ ДФС у Миколаївській області у 2021 році, а не у 2019 році, коли фактично було скорочено посаду заступника начальника управління – начальника відділу якості аудиту управління аудиту. При цьому, відповідно до відповіді ГУ ДФС у Миколаївській області від 29.08.2025 року №53/6р, наказ ДФС України 23 липня 2021 року №22-РГ «Про вивільнення працівників Державної фіскальної служби України» відсутній в ГУ ДФС у Миколаївській області. Враховуючи вищевикладене, як зазначила позивач, протягом проведення у 2019 році реорганізації ГУ ДФС у Миколаївській області, шляхом приєднання до ГУ ДПС у Миколаївській області, позивача протизаконно не було в 2019 році переведено до ГУ ДПС у Миколаївській області, код ЄДРПОУ 43144729, на рівнозначну посаду без проведення конкурсу, безпідставно було залишено в ГУ ДФС у Миколаївській області, без наявності посади у штатному розписі підприємства, та залишено в органі державної влади, який не здійснював повноваження та не виконував функції у сфері реалізації державної податкової політики, а у подальшому звільнено.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , починаючи з лютого 2005 року працює в органах податкової служби України та займала посаду заступника начальника управління - начальника відділу якості аудиту управління аудиту Головного управління ДФС у Миколаївській області. 
ОСОБА_1 у періоди:
- з 31.07.2019 по 17.04.2022 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;
- з 17.04.2022 по 17.04.2023 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою у домашньому догляді за дитиною; 
- з 18.04.2023 по 17.04.2024 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою у домашньому догляді за дитиною;
- з 18.04.2024 по 16.04.2025 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку, яка потребує домашнього догляду.
ОСОБА_1 звернулась до Голови Комісії з реорганізації ГУ ДФС у Миколаївській області із заявою від 04.04.2025 у якій просила повідомити адресу, за якою буде знаходитись її робоче місце станом на 17.04.2025, а також перелік функцій і повноважень, які будуть покладені на заявника, з урахуванням професійної компетентності.
Головне управління ДФС у Миколаївській області листом від 17.04.2025 №24/6р повідомило ОСОБА_1 , що в ГУ ДФС у Миколаївській області відсутня можливість надати робоче місце із закріпленням робочої зони, технічних засобів (основних виробничих засобів, інструменту, приладів, інвентарю), оскільки покладання на функцій та повноважень, які заявник виконувала на посаді в ГУ ДФС у Миколаївській області до надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - неможливе у зв`язку з повним припинення виконання ДФС України та його територіальних органів функцій центрального органу виконавчої влади з 01.01.2022. Також, у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців ГУ ДФС у Миколаївській області, з урахуванням зазначених нормативно-правових актів, наказу ДФС України та ГУ ДФС у Миколаївській області, одночасно попереджено заявника про наступне звільнення з посади заступника начальника управління - начальнику відділу якості аудиту управління аудиту Головного управління ДФС у Миколаївській області на підставі пункту 1 частини першої статті Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Наказом Головного управління ДФС у Миколаївській області від 11.07.2025 року №1-О “Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ”, у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби, повним скороченням посад та чисельності припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника управління – начальника відділу якості аудиту управління аудиту Головного управління ДФС у Миколаївській області, відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», 11 липня 2025.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.
Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VІIІ “Про державну службу” визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Відповідно до ч.2, 3 ст. 5 Закону №889-VIІІ відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. 
Частина 5 ст. 22 Закону №889-VIII передбачає, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону №889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Підстави для припинення державної служби встановлено статтею 83 Закону №889-VIІІ, а пунктом 4 частини першої цієї статті визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення. 
Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, серед іншого, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу ( пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIІІ); ліквідація державного органу (пункт 1-1 частини першої статті 87 Закону №889- VIІІ).
При цьому абз.1 ч. 3 ст. 87 Закону №889-VIII передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
За приписами абз.2 ч. 3 статті 87 Закону №889-VIII одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Абзацом третім частини 3 статті 87 Закону №889-VIII визначено, що державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду. 
Частина перша статті 235 КЗпП України визначає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
18.12.2018 постановою №1200 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» Головне управління ДФС у Миколаївській області реорганізовано у Головне управління ДПС у Миколаївській області шляхом приєднання.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Питання Державної податкової служби" від 21.08.2019 за №682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 за №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Постановою Кабінету Міністрів України №537 від 19.06.2019 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" (далі постанова №537) постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, зокрема Головне управління ДПС у Миколаївській області.
Пунктами 2, 4 вказаної постанови наказано реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. Зокрема Головне управління ДФС у Миколаївській області реорганізується шляхом приєднання до новоутвореного Головного управління ДПС у Миколаївській області.
У свою чергу, пунктом 3 постанови №537 установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
За пунктом 4 визначено, що територіальні органи Державної податкової служби визначені правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються.
У подальшому, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" від 30.09.2020 за №893, якою вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Головне управління ДПС у Миколаївській області.
Пунктом 2 зазначеної Постанови встановлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій. Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
Наказом Державної податкової служби України "Про ліквідацію територіальних органів ДПС" від 08.10.2020 за №556 наказано, серед інших, ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління ДПС у Миколаївській області.
Як свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ГУ ДПС у Миколаївській області (код ЄДРПОУ 43144729) припинено з 13.01.2023.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.09.2020 внесено запис про державну реєстрацію Головного управління ДПС у Миколаївський області (код ЄДРПОУ 44104027), як територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу.
Отже, Головне управління ДПС у Миколаївській області (ідентифікаційний код юридичної особи 44104027) є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Миколаївській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43144729).
Згідно наказу ДПС України "Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій" від 24.12.2020 №755, з 1 січня 2021 року здійснення повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" від 30.09.2020 за №893, реалізовується територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 за №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби".
У постанові від 22.01.2020 у справі №2а-15057/09/2670 Верховний Суд указав, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
Вирішуючи вказаний спір, суд враховує, що 06 березня 2021 року набув чинності Закон України від 23 лютого 2021 року № 1285-ІХ “Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби” (далі- Закон №№ 1285-ІХ), яким законодавець змінив особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ і виклав частину третю цієї статті Закону №889-VІІІ у такій редакції: “Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.”.
З аналізу вказаних норм вбачається, що суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №640/24023/21, від 23 лютого 2023 року у справі № 140/9066/21 (на яку посилається скаржник в касаційній скарзі), від 11 травня 2023 року у справі №380/9574/21, від 27 червня 2023 року у справі № 120/3712/21-а, від 14 вересня 2023 року у справі №640/15737/22 та інших.
У постанові від 30 листопада 2022 року у справі №640/15797/21 Верховний Суд виснував, що приписи частини третьої статті 87 Закону № 889-VIIІ у редакції, чинній з 06 березня 2021 року, вже не дозволяють суб`єкту призначення альтернативної поведінки в цій ситуації (пропонувати вакантні рівнозначні посади чи ні). Тобто положення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII у системному зв`язку з іншими положеннями цього Закону (зокрема статті 22) треба розуміти так, що в разі реорганізації (державного органу), що є підставою для звільнення державного службовця (у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII), суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести. Водночас приписи частини п`ятої статті 22 Закону №889-VI дозволяють здійснити цю процедуру без обов`язкового проведення конкурсу.
Судова практика Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ у редакції Закону № 1285-IX у контексті обов`язку суб`єкта призначення/керівника державної служби пропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення, усі наявні вакантні посади є сталою та послідовною.
Враховуючи викладене, суд не погоджується із посиланням представника відповідача на те, що запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або нижчу посаду державної служби та врахувати переважне право залишення на роботі, під час попередження позивача про наступне звільнення, ДФС України не мало можливості.
Як зазначалось судом, Головне управління ДФС у Миколаївській області листом від 17.04.2025 №24/6р повідомило Старинець Ліану, що в ГУ ДФС у Миколаївській області відсутня можливість надати робоче місце із закріпленням робочої зони, технічних засобів (основних виробничих засобів, інструменту, приладів, інвентарю), оскільки покладання на функцій та повноважень, які заявник виконувала на посаді в ГУ ДФС у Миколаївській області до надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - неможливе у зв`язку з повним припинення виконання ДФС України та його територіальних органів функцій центрального органу виконавчої влади з 01.01.2022. Також, у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців ГУ ДФС у Миколаївській області, з урахуванням зазначених нормативно-правових актів, наказу ДФС України та ГУ ДФС у Миколаївській області, одночасно попереджено заявника про наступне звільнення з посади заступника начальника управління - начальнику відділу якості аудиту управління аудиту Головного управління ДФС у Миколаївській області на підставі пункту 1 частини першої статті Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Наказом Головного управління ДФС у Миколаївській області від 11.07.2025 року №1-О “Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ”, у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби, повним скороченням посад та чисельності припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника управління – начальника відділу якості аудиту управління аудиту Головного управління ДФС у Миколаївській області, відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», 11 липня 2025.
Тобто, при складанні та направленні листа від 17.04.2025 №24/6р, відповідачем не виконано обов`язок здійснення пропозиції державному службовцеві, попередженого про звільнення, про усі наявні вакантні посади.
Враховуючи вищевикладене та те, що недотримання вимог частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, що проявилося у невиконанні обов`язку щодо пропонування ОСОБА_3 усіх посад державної служби, які вона могла обійняти з урахуванням своєї кваліфікації, що є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, тому звільнення позивача не може вважатися законним, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Миколаївській області від 11.07.2025 року №1-О “Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ”, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про поновлення ОСОБА_1 на роботі у Головному управлінні ДФС у Миколаївській області на посаді заступника начальника управління аудиту – начальника відділу якості аудиту Головного управління ДФС у Миколаївській області, з обов`язковим внесенням посади до штатного розпису та поновленням страхового стажу, суд зазначає наступне.
Норми КЗпП України передбачають засоби правового захисту працівників, звільнення яких визнане незаконним. Так, за змістом частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Отже скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади, у силу вимог частини першої статті 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому, поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи.
При цьому, повноваження суду при вирішенні трудового спору про поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.
В свою чергу, повноваження щодо призначення працівника в порядку переведення на відповідну посаду, згідно із затвердженим штатним розписом в новоствореній юридичній особі, яка є правонаступником роботодавця, є винятковою компетенцією роботодавця і суд, як орган, що розглядає трудовий спір, не повинен і не може втручатися у здійснення дискреційних повноважень державного органу.
Враховуючи викладене та те, що в даному випадку відсутні об`єктивні підстави вважати, що після здійснення поновлення на посаді позивача в подальшому будуть порушені права позивача щодо внесення посади до штатного розпису та поновлення страхового стажу, звільнення позивача з займаної посади з 11.07.2025, суд, керуючись положеннями ч.2 ст.9 КАС України приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом поновлення ОСОБА_1 на роботі у Головному управлінні ДФС у Миколаївській області на посаді заступника начальника управління аудиту – начальника відділу якості аудиту Головного управління ДФС у Миколаївській області, з 11.07.2025.
Розглядаючи вимоги щодо стягнення з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом встановлено наступне. 
Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100.
Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства
В той же час, відповідно до п.п. б п.4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Також, згідно положень п.4 Порядку №100 якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.
Частиною 3 ст.235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Так, ОСОБА_1 у періоди: з 31.07.2019 по 17.04.2022 перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; з 17.04.2022 по 17.04.2023 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою у домашньому догляді за дитиною; з 18.04.2023 по 17.04.2024 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з потребою у домашньому догляді за дитиною; з 18.04.2024 по 16.04.2025 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку, яка потребує домашнього догляду.
Як вбачається з розрахункового листа за 2019 рік відносно ОСОБА_1 , у період, починаючи з березня 2019 року нарахування по заробітній платі відсутні (крім премії та міжрозрах. виплати); у лютому - в частковому періоді, позивач перебувала у відпустці.
З урахуванням викладеного та того, що компенсаційні виплати не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, суд, керуючись положеннями п.4 Порядку №100, приходить до висновку, що наявні підстави для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу згідно довідки Головного управління ДФС у Миколаївській області №46 від 11.06.2026.
Так, у відповідності до довідки Головного управління ДФС у Миколаївській області №46 від 11.06.2026, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 359,50грн(14380/40).
Враховуючи викладене, висновок суду про наявність підстав для поновлення позивача на посаді, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління ДФС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.07.2025 року по 02.07.2026 у розмірі 92 032,00 грн. (359,50 грн* 256 робочих дні).
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ Голови комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Миколаївській області від 11.07.2025 року №1-О “Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ”.
Поновити ОСОБА_1 на роботі у Головному управлінні ДФС у Миколаївській області на посаді заступника начальника управління аудиту – начальника відділу якості аудиту Головного управління ДФС у Миколаївській області, з 11.07.2025.
Стягнути з Головного управління ДФС у Миколаївській області (код ЄДРПОУ 39394277, вул. Героїв Рятувальників 6, м.Миколаїв) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.07.2025 року по 02.07.2026 у розмірі 92 032,00 грн.
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний тест рішення складено 07.07.2026
Суддя К.О. Танцюра