Справа № 463/6777/25 Головуючий у 1 інстанції: Жовніра Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/761/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 липня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Гаврилюк Я.Ю. 
з участю представника позивача Андрусика Ю.В., представника відповідача Кінаша Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Кінаша Дмитра Вадимовича на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року в складі судді Жовніра Г.Б. у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про визнання договору недійсним,- 
встановив:

У липні 2025 року позивач Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» (далі – ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс») звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за комунальну послугу з вивезення та захоронення побутових відходів у загальній сумі 3 942, 75 грн та суму сплаченого судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.05.2021 між ОСОБА_1 , що діяв в інтересах споживачів комунальної послуги, співвідповідачів, ОСОБА_2 (власник будинку), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та позивачем, як визначеним рішенням органу місцевого самоврядування виконавцем, укладений Договір № 3-2-1-4-10095 про надання послуг поводження з побутовими відходами. 
Згідно із умовами цього договору виконавець зобов`язався згідно з графіком надавати послуги з поводження з побутовими відходами, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором. Договір автоматично пролонгований згідно п. 30 Договору. 
Відповідачі споживають комунальну послугу за вивезення й захоронення побутових відходів згідно з договором. Останню оплату вчинено ОСОБА_1 02.02.2023 у сумі 150 грн., що підтверджується витягом з банківської виписки по рахунку позивача. У зв`язку із заборгованістю позивач звертався до суду та отримав судовий наказ № 463/9496/23 від 07.11.2023 на стягнення суми 1327,47 грн., а також судовий збір у сумі 268,40 грн. 
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09.11.2023 зазначений наказ скасовано на підставі заяви ОСОБА_1 . За таких обставин позивач просив суд задовольнити позов у повному обсязі.
06 серпня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати договір № 3-2-1-4-10095 від 31.05.2021 недійсним. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи та зазначений договір з ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» ним ніколи не укладався. Послуги з вивезення побутових відходів оплачувалися його сином ОСОБА_2 , а інколи й особисто позивачем, оскільки на його адресу надходили відповідні квитанції. Після виїзду сина до США, ОСОБА_1 продовжував оплачувати послуги, однак розмір оплати щоразу безпідставно збільшувався. Отримати передбачені законодавством пільги він не зміг, оскільки працівниками підприємства йому не надано необхідних довідок. Після ознайомлення з договором позивач встановив, що останній складений від його імені та містить підроблений підпис. У зв`язку з цим 27.01.2023 він звернувся із заявою до директора ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» про розірвання договору, однак жодної відповіді на зазначене звернення не отримав. З огляду на викладене, просив зустрічний позов задовольнити та відмовити ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року позов Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за комунальні послуги – задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Львівського комунального підприємства Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» заборгованість у розмірі 3 942,75 (три тисячі дев`ятсот сорок дві гривні сімдесят п`ять копійок) гривень.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про визнання договору недійсним – відмовлено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Львівського комунального підприємства Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» 2154 (дві тисячі сто п`ятдесят чотири гривні) гривень судового збору.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Кінаш Д.В. Вважає рішення ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів скарги покликається на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що ОСОБА_1 не виявляв свою волю до вчинення даного правочину, позаяк підпис, який міститься в даному договорі виконаний не відповідачем та є підробленим. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним в силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним – не виникли. 
Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 не мав наміру укладати з позивачем Договір №3-2-1-4-10095 від 31.05.2021, про що свідчить підроблений підпис, який зі слів ОСОБА_1 йому не належить. Перевірка достовірності підпису в спірному договорі можлива лише шляхом вирішення питання, які потребують спеціальних знань в області почеркознавства, у зв`язку з чим сторона позивача у зустрічному позові просила призначити судову почеркознавчу експертизу. Відтак, твердження суду про те, що відповідач не ініціював питання проведення відповідної експертизи, не відповідає фактичним обставинам справи. Натомість, суд першої інстанції безпідставно залишив вказане клопотання відповідача поза увагою та не надав йому належної правової оцінки, чим фактично позбавив ОСОБА_1 можливості використання відповідних засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), які обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що свідчить про порушення судом норм процесуального права. 
Додає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідач неодноразово звертався до позивача із заявами по недійсність укладеного договору між сторонами та наполягав на укладенні нової угоди, а також на перегляді суми оплати з надання послуг, у зв`язку з встановленими в законі пільгами для осіб з інвалідністю внаслідок війни та зменшення кількості фактичних мешканців за зареєстрованою адресою. 
Стверджує, що місцевим судом не враховано тієї обставини, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим УМВС України у Львівській області від 23.04.2015. 
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особами надаються пільги, в тому числі, 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами. 
Таким чином, апелянт стверджує, що у зв`язку з наявністю у нього статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, він має право на 100% знижку на оплату всіх комунальних послуг, в тому числі з вивезення відходів. Окрім цього, ОСОБА_1 повідомляв, що разом з ним проживає його дружина ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вона також має право на отримання 100% знижки на оплату всіх комунальних послуг, в силу ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Додає, що починаючи з лютого 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 послугами позивача не користуються, про що наголошувалось у суді першої інстанції. Інші відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживають за адресою місця реєстрації з 2022 року, а проживають в США. 
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживають в будинку АДРЕСА_1 з 2022 року, тобто понад 30 календарних днів, а позивач був своєчасно про це повідомлений, заявлені до них вимоги також є безпідставними в силу приписів п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». 
Також звертає увагу на те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідачів солідарно судовий збір. Судом не було враховано положення п. 8 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 4, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які є підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору. 
Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» про стягнення заборгованості та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання послуг поводження з побутовими відходами №3-2-1-4-10095 від 31.05.2021. 
У відзиві на апеляційну скаргу ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з огляду на таке. 
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та задовольняючи первісний позов, суд виходив з того, що відповідачі не довели відсутності укладення договору, а також не спростували факту надання послуг та наявності заборгованості.
Судом встановлено, що рішенням Львівської міської ради «Про визначення виконавців послуг зі збирання, зберігання і перевезення твердих побутових відходів у м. Львові» № 683 від 09.08.2013 року Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» визначено виконавцем послуг зі збирання, зберігання і перевезення твердих побутових відходів у м. Львові.
Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.10.2019 року № 928 послугу з поводження з побутовими відходами визначено окремою комунальною послугою у м.Львові.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 455 від 21.06.2016 року - всі категорії споживачів послуг з вивезення побутових відходів з червня 2016 року відшкодовують перевізникам побутових відходів вартість послуг із захоронення у розмірі, передбаченому договорами, укладеними між перевізниками побутових відходів та суб`єктами господарювання, які здійснюють їх захоронення.
Позивач Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» надає комунальну послугу з вивезення побутових відходів за державною (регульованою) ціною, яку встановив виконавчий комітет Львівської міської ради рішенням № 675 від 04.08.2017 року.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою № 08 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 15.07.2025.
31.05.2021 між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами № 3-2-1-4-10095, згідно з яким нарахування за послуги з вивезення твердих побутових відходів за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до п.1 Договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами № 3-2-1-4-10095 від 31.05.2021 виконавець зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з поводження з побутовими відходами, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах визначених цим договором.
Згідно із п. 27-28 Договору про надання послуг з поводження побутових відходів № 3-2-1-4-10095 від 31.05.2021 сторони звільняються від відповідальності за невиконання або часткове виконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
За змістом п. 29 Договору, цей договір укладається строком на один рік до 31.12.2021 та відповідно до п. 30 вважається таким, що продовжений, якщо за місяць до закінчення строку його дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або про його перегляд. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Останню оплату вчинено ОСОБА_1 02.02.2023 у сумі 150 грн., що підтверджується витягом з банківської виписки по рахунку позивача.
27.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Директора ЛКП «Львівспецкомунтранс» із заявою про розірвання договору, котру мотивував тим, що завищені ціни та договір був складений без його відома, а тому даний договір є нікчемним. 
За відсутністю належного реагування на звернення відповідача, ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві просив визнати недійсним договір пронадання послуг з поводження з побутовими відходами № 3-2-1-4-10095 від 31.05.2021 з підстав його не підписання та не укладення. 
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору.
Частиною другою статті 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частини 1 і 2статті 215 ЦК України).
Відповідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною четвертою статі 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.
Обов`язок на укладення договору із виконавцем послуги з управління побутовими відходами, та, як наслідок, забезпечення належного збирання, перевезення та оброблення побутових відходів законодавцем покладено на споживача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надавав відмову від укладання договору та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей, а вчиняв дії, які засвідчують його волю до продовження отримання відповідної комунальної послуги від цього виконавця. При цьому, вказані послуги ним оплачувались, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 є таким, що прийняв умови договору товариства та є споживачем його послуг.
Як встановлено судом і це випливає із змісту зустрічного позову та пояснень відповідача, один із примірників договору зберігався у його житловому приміщенні, а послуги з вивезення побутових відходів фактично споживалися відповідачами протягом тривалого часу. Оплата за надані послуги здійснювалася, у тому числі самим ОСОБА_1 та його сином ОСОБА_2 , що підтверджується банківськими документами.
Свої доводи щодо недійсності договору ОСОБА_1 зводить до непогодження фактично з вартістю наданих послуг. 
З наведеного судова колегія доходить висновку, що систематична оплата відповідачем рахунків за надані комунальні послуги свідчить про схвалення ним договору та прийняття його умов. Така поведінка споживача, який протягом тривалого часу отримував послуги та частково їх оплачував, не заперечуючи проти умов договору, є підтвердженням укладення договору на запропонованих умовах. 

Твердження про підробку підпису в цьому випадку не мають вирішального значення, оскільки подальша конклюдентна поведінка (оплата) свідчить про волю особи на встановлення правовідносин.
Таким чином, якщо відносини сторін фактично склалися на підставі договору, який не був підписаний однією зі сторін, але остання приймала виконання за цим договором, такий договір не може вважатися неукладеним.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2023 року у справі № 179/2192/19 (провадження № 61-3903св23) зазначено, що: «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
В свою чергу, питання надання послуг з вивезення побутових відходів регулюються спеціальним законодавством - ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про управління відходами», Законом України «Про відходи».
Пунктами 26, 34, 41 статті першої Закону України «Про управління відходами» передбачено, що побутові відходи - це змішані та/або роздільно зібрані відходи від домогосподарств, включаючи відходи паперу, картону, скла, пластику, деревини, текстилю, металу, упаковки, біовідходи, відходи електричного та електронного обладнання, відходи батарей та акумуляторів, небезпечні відходи у складі побутових, великогабаритні та ремонтні відходи, а також змішані та/або роздільно зібрані відходи з інших джерел, якщо ці відходи подібні за своїм складом до відходів домогосподарств; система управління побутовими відходами комплекс заходів із збирання, перевезення та оброблення побутових відходів, включаючи створення та забезпечення діяльності об`єктів, нагляд за ними та подальший догляд за об`єктами видалення побутових відходів, а також діяльність суб`єктів господарювання, що здійснюють окремі операції з управління побутовими відходами в межах територіальної громади або декількох територіальних громад; утворювач відходів - фізична особа, юридична особа, в результаті діяльності якої утворюються відходи, а також суб`єкти управління відходами, які здійснюють операції із сортування, змішування або інші операції, що призводять до зміни характеристик або складу відходів.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про управління відходами» послуга з управління побутовими відходами є комунальною послугою і надається відповідно до законодавства про житлово-комунальні послуги та правил, встановлених Кабінетом Міністрів України, з урахуванням регіональних та місцевих планів управління відходами та правил благоустрою населеного пункту. До складу послуги з управління побутовими відходами входять операції із збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів. Суб`єкти господарювання, які здійснюють збирання та перевезення побутових відходів, визначаються органами місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виконавчий орган місцевої ради на конкурсних засадах може визначити декількох суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність із збирання та перевезення побутових відходів, на території територіальної громади за територіальним принципом та/або за видами побутових відходів (змішані, великогабаритні, ремонтні, небезпечні).
Згідно із п. 3 Правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, чинних на час виникнення спірних правовідносин, послуги з поводження з побутовими відходами надаються суб`єктом господарювання, визначеним органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах в установленому законодавством порядку виконавцем послуг з вивезення побутових відходів.Договір про надання послуг укладається між споживачем та виконавцем послуг з вивезення побутових відходів відповідно до Типових договорів про надання послуг з поводження з побутовими відходами згідно з додатками 1 і 2 до цих Правил.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління побутовими відходами належить до комунальних послуг.
Нормою ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З наданого ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідачів наявна заборгованість в розмірі 3942 грн 75 коп, яка виникла за період березеня 2023 року по грудень 2024 року. Зазначений ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» розмір заборгованості відповідачами, в тому числі апелянтом ОСОБА_1 , не спростований належними та допустимими доказами, ними не надано іншого розрахунку заборгованості на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем за первісним позовом.
Щодо доводів скарги в тій частині, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1 не проживають, а тому не повинні сплачувати послуги, якими вони не користувались, то такі не заслуговують на увагу, виходячи з такого. 
Так, умовами п.п. 5, 6 п. 10 Договору № 3-2-1-4-10095 від 31.05.2021 передбачено право споживача на зменшення в установленому законодавством порядку розміру плати за послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їх якості; неоплату вартості послуг за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження їх відсутності. У п.п.6 п. 11 Договору споживач зобов`язується письмово інформувати виконавця про зміну власника житла та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача протягом 30 календарних днів від дня настання такої події. 
Із наявних у матеріалах справи заяв ОСОБА_1 від 27.01.2023 та від 31.03.2023 вбачається, що він повідомляв ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» про те, що на даний час та протягом 2-ох років в будинку по АДРЕСА_1 буде проживати двоє осіб – він ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_3 . 
Актом складеним 28 січня 2023 року сусідами ОСОБА_1 та з його участю, останні підтвердили факт непроживання за місцем реєстрації: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . 
Із наданої 28.11.2023 за №262 відповіді ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено щодо необхідності подання Акту про фактичну кількість проживаючих осіб для укладення додаткової угоди до Договору №3-2-1-4-10095 від 31.05.2021. Підстави для анулуювання квитанції за лютий 2023 року відсутні, оскільки споживачем не підтверджено факту ненадання послуг. 
У відповіді також повідомлено споживача про те, що договір може бути розірваний на виконання наступних умов: 1) оплати заборгованості, яка станом на 22.05.2023 становить 467,90 грн; 2) надання копії договору з іншим виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, оскільки наявність відповідного договору є обов`язком споживача згідно ст. 35-1 Закону України «Про відходи», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правила благоустрою м. Львова; 3) підписання додаткової угоди про розірвання договору. 
З наведеного слідує, що ОСОБА_1 звертався до позивача із заявами про непроживання двох осіб, однак належного документального підтвердження факту проживання осіб лише двох осіб для внесення змін до договору не надав, тобто не вжив необхідних заходів задля зменшення вартості наданих ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» послуг, хоча такий обов`язок на нього покладався.
Як передбачено статтею 28 Закону України «Про управління відходами» плата за надану послугу з управління побутовими відходами нараховується щомісяця відповідно до умов договору про надання послуги з управління побутовими відходами і тарифів, що формуються відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України Порядку згідно з ч. 4 ст. 34 Закону України «Про управління відходами.
Згідно із п. 14 Договору обсяг та вартість надання послуг розраховується Виконавцем на підставі норм та тарифів, затверджених органом місцевого самоврядування.
При зміні норм та тарифів вартість послуг автоматично змінюється, при цьому обсяг, тариф та вартість послуг зазначаються в рахунках на оплату за надані послуги та вважаються погодженими сторонами у випадку відсутності письмових заперечень протягом 3-х календарних днів з дати отримання або вчинення стороною дій, що свідчать про його погодження, зокрема здійснення оплати за надані послуги. 
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Суд першої інстанції, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, врахував, що у матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості, відтак дійшов правильного висновку про підставність позову ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за комунальну послугу з вивезення та захоронення побутових відходів у загальній сумі 3 942, 75 грн.
Також матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 звертався до ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» із заявами про застосування до нього пільг щодо сплати вартості наданих послуг і отримав відмову. 
Зважаючи на те, що предметом спору є стягнення заборгованості за надані послуги та визнання недійсним договору з підстав його неукладення, вимоги про застосування пільг не було предметом судового розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування у зв`язку з цим судового рішення. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині стягнення судового збору. Суд першої інстанції стягнув судовий збір солідарно з усіх відповідачів, однак не врахував положення п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якими передбачено звільнення осіб з інвалідністю внаслідок війни від сплати судового збору. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим УМВС України у Львівській області від 23.04.2015 року, тому він звільнений від сплати судового збору. Відповідно, стягнення судового збору з нього є безпідставним.
Крім того, суд першої інстанції безпідставно стягнув судовий збір у солідарному порядку, оскільки судовий збір є судовими витратами, які відшкодовуються стороні пропорційно задоволених вимог, а не солідарно.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні, а в іншій частині рішення є законним та обґрунтованим, тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кінаша Дмитра Вадимовича задовольнити частково.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року в частині стягнення судового збору змінити.
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» судовий збір у розмірі по 718 (сімсот вісімнадцять) гривень з кожного.
В іншій частині рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 липня 2026 року.

Головуючий       А.В. Ніткевич

Судді:   С.М. Бойко 

С.М. Копняк