ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/472/26 Справа № 201/12095/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - КУЦЬ О.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Петешенкової М.Ю., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Дніпрі заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Котовича Микити Олександровича, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 201/12095/24 за розглядом апеляційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Твардієвич Євген Олександрович, на рішення Соборного районного суду м.Дніпра від 19 листопада 2025 року у складі судді Куць О.О. у цивільній справі № 201/12095/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації сплачених грошових коштів в рахунок заборгованості по кредиту, –
ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Соборного районного суду м.Дніпра знаходилася вищевказана цивільна справа.
Рішенням Соборного районного суду м.Дніпра від 19 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  грошову компенсацію від вартості квартири у сумі 14407,49 доларів США за погашення половини кредитного зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору №147-В/1Ц-05 від 24 січня 2005 року за період часу з 21 жовтня 2006 року по 15 жовтня 2013 року.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  витрати на оплату судового збору у розмірі 6017,04 грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації сплачених грошових коштів – відмовлено (а.с.78-88 Том ІІ).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, ОСОБА_2 через свого представника — адвоката Твардієвича Є.О. подав апеляційну скаргу.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2026 року Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Твардієвич Євген Олександрович — залишити без задоволення.
Рішення Соборного районного суду м.Дніпра від 19 листопада 2025 року у оскаржуваній частині — залишити без змін (а.с.186-191 Том ІІ).
25 червня 2026 року ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Котовича М.О. подала в порядку ст. 141, 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення, обґрунтовуючи це тим, що, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині оскарження ОСОБА_2 відмови у задоволенні його зустрічних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині залишивши без змін, апеляційний суд не вирішив питання про розподіл судових витрат ОСОБА_1 у вигляді витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, яку вона отримала в процесі апеляційного провадження та про що нею заявлялось у відзиві на апеляційну скаргу, поданому у квітні 2026 року. До заяви заявником подано письмові докази витрат позивача при розгляді апеляційної скарги на суму 5500 грн, тому заявник просить покласти на ОСОБА_2 , як відповідача за її задоволеним позовом судові витрати, пов`язані з розглядом справи в апеляційній інстанції у зазначеному розмірі.
ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст. 141 ЦПК України не скористався та заяви про зменшення розміру витрат не подавав.
Перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат і надані заявником документи, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для повного задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог, з огляду на наступне.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегією суддів встановлено, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом, поданому ОСОБА_1 у квітні 2026 року, остання заявляла про те, що планує понести витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції. В подальшому на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України стороною позивача будуть надані обсяги правової допомоги адвокатом та відомості про їх вартість.
Так, в підтвердження повноважень та визначення розміру судових витрат та суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката до заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу договір №21/02/24 про надання правничої допомоги від 21 лютого 2024 року, укладеному між ОСОБА_1 та адвокатом Котовичем М.О., рахунок №1 від 23 червня 2026 року на загальну суму витрат на правничу допомогу 5500 грн, звіт про надану правничу допомогу від 23 червня 2026 року про надання адвокатом Котовичем М.О. в період з 01 квітня 2026 року по 23 червня 2026 року правничої допомоги із переліком робіт, що відповідають фактичним обставинам на загальну суму 5500 грн, Акт прийому-передачі наданої правничоїх допомоги від 23 червня 2026 року на суму 5500 грн. Усі надані письмові документи підписані як ОСОБА_1 , так і адвокатом Котовичем М.О.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно п.п.1, 4 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Колегія суддів враховує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року по справі №379/1418/18, від 13 грудня 2022 року по справі №695/2483/20.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, від 02 грудня 2020 року по справі №317/1209/19, від 22 січня 2021 року по справі №925/1137/19, від 03 лютого 2021 року по справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року по справі №753/1203/18, від 21 грудня 2022 року по справі №357/9210/18.
Учасник справи повинен деталізувати опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення/визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Зазначення в акті приймання-передачі наданих послуг переліку наданих послуг та фіксований розмір гонорару адвоката є належним розрахунком/детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Наведена правова позиція узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі №922/1964/21.
У разі подання стороною заяви про надання доказів правничих витрат у 5-денний строк за ч.8 ст.141 ЦПК — суд позбавлений можливості розглядати питання розподілу витрат на професійну правову допомогу до закінчення цього строку і повинен враховувати докази, подані у цей період (постанова ВП ВС від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21). Докази, які підтверджують розмір судових витрат, повинні подаватися до закінчення судових дебатів або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, за умови попереднього повідомлення суду про такий намір.
Подібна позиція також сформульована у додатковій постанові ВП ВС від 18 січня 2024 року у справі №9901/459/21 та містить такий висновок: у разі зазначення заявником що докази понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду протягом 5 днів після ухвалення рішення суду виключає порушення статті, якою передбачена необхідність наявності поважних причин не подання відповідних доказів до закінчення судових дебатів.
У додатковій постанові від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19 ВП ВС підтвердила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має права втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Також колегія суддів визнала допустимим обґрунтоване зазначення в акті виконаних робіт лише вартості всього обсягу виконаної роботи, без прив`язки такої роботи до її погодинної або фіксованої вартості (постанова ВС від 23 січня 2025 року у справі №240/32993/23).
Частинами 4-5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено,що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Колегія суддів доходить висновку, що витрати позивача, які він поніс при розгляді справи апеляційною інстанцією, є співмірними з наданими послугами та повністю підтвердженими, що узгоджується з матеріалами справи, а заява про ухвалення додаткового рішення подана заявником у строк, визначений ч.8 ст. 141 ЦПК України.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом. Проте цей розсуд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст.126 ГПК. Ці критерії суд застосовує за наявності доказів, що надані стороною, яка вказує на неспівмірність витрат (постанова КГС від 13 червня 2019 року у справі №922/1350/18). 
Колегія суддів відзначає, що ОСОБА_2 не надав будь-яких доказів щодо неспівмірності заявлених стороною позивача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, враховуючи надання ОСОБА_1 усіх належних доказів з визначенням як переліку робіт, так і встановленням чіткої суми гонорару адвоката у додатковій угоді, що, за наведеною вище судовою практикою, не передбачає втручання у правовідносини між адвокатом та клієнтом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, понесених нею в Дніпровському апеляційному суді на суму 5500 грн, що на переконання колегії суддів буде співмірним, пропорційним та розумним в цілях покладення його на відповідача у розмірі 5500 грн, враховуючи результати розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 , де ОСОБА_1 є відповідачем за зустрічним позовом, та відсутність факту зменшення розміру збитків, які понесла зустрічний відповідач, з боку зустрічного позивача ОСОБА_2 , в розумінні ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 133-141, 270 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Заяву  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Котовича Микити Олександровича, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 201/12095/24 — задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на правничу допомогу у Дніпровському апеляційному суді у розмірі 5500 грн.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Повний текст додаткової постанови складено “10” липня 2026 року.

Головуючий:        В.С. Городнича

Судді:          М.Ю.Петешенкова

М.О. Макаров