ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/9564/25	
Суддя І інстанції – Царікова О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Кальника В.В., 
за участю секретаря судового засідання Дивнич Д.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до суду в якому, з урахуванням уточнень, просив: 
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 28.11.2024;
- зобов`язати ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 та надати рішення за результатами розгляду заяви від 28.11.2024.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач є громадянином Російської Федерації, який ще у 2021 році в`їхав на територію України та з того часу з України не виїжджав. Після початку повномасштабного вторгнення позивач публічно засуджував збройну агресію Росії проти України, а також підтримував Збройні Сили України, як фінансово, так і інформаційно. Така поведінка позивача ставить його під реальну загрозу переслідувань, репресій або притягнення до кримінальної відповідальності у разі повернення до країни походження. У зв`язку з цим, позивач має обґрунтовані побоювання щодо можливого переслідування з боку державних органів РФ і побоюється повертатися до країни свого походження. 28.11.2024 позивач особисто звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, з метою подання заяви про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, однак його звернення не було зареєстровано, а відмова була надана в усній формі. 19.12.2024 позивач подав письмове звернення на ім`я начальника Управління з проханням зафіксувати факт його звернення з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та розглянути його заяву, задокументувати позивача довідкою про звернення за захистом в України, проте листом від 07.01.2025 його повідомили про розгляд звернення в порядку Закону України «Про звернення громадян». У відповіді, яку позивач отримав, не було розглянуто питання прийняття чи не прийняття заяви анкети про надання статусу біженця у відповідності до Закону України «Про біженців, та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту». Таким чином, заява позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не була прийнята та розглянута відповідно до Закону України «Про біженців, та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту», що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року позовну заяву було задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДМС у Дніпропетровській області щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 28.11.2024.
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вирішити питання щодо прийняття заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 від 28.11.2024 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та за формою встановленою Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. Вказує, що судом першої інстанції не вірно встановлено обставини справи, та не враховано, що Позивач тривалий час проживав на території України за недійсним документом на право проживання (перебування) в Україні, що є адміністративним правопорушенням, яке посягає на встановлений порядок управління, а саме порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, за вчинення якого передбачена адміністративна відповідальність відповідно до частини 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.. За наявною оперативною інформацією відомо, що ОСОБА_1 веде скритний спосіб життя, а саме систематично змінює адресу проживання та номер мобільного телефону. Вказує, що за тривалий час перебування на території України, Позивач не виявив бажання звернутися із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Натомість, проживаючи на території України, Позивач систематично здійснював поїздки на територію російської федерації, що підтверджується інформацією наданою Управлінням міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС у Дніпропетровській області в службовій записці від 22.04.2025 № 1201.17.2/13138-25, та яка наявна в інтегрованій міжвідомчій інформаційно-телекомунікаційній системі щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система «Аркан»). Наголошує на тому, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 фактично є мігрантом в Україні, але не біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, в той час як надіслання ним звернення від 20.12.2024, є спробою даного іноземця легалізувати своє становище в Україні. При цьому, з пояснень наданих громадянином країни-агресора ОСОБА_1 в позовній заяві у справі № 160/9564/25, вбачається, що Позивач, розуміючи, що порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, використовує факт широкомасштабної агресії російської федерації проти України як сприятливі умови для легалізації свого подальшого перебування в Україні. За інформацією наданою відділом з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції (структурний підрозділ до компетенції якого входить прийняття та розгляд заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту) ГУ ДМС у Дніпропетровській області в службовій записці від 10.04.2025 № 1201.3.3/11705-25, громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку встановленому Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС у Дніпропетровській області, не звертався. Зазначає, що на момент розгляду справи № 160/9564/25 судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного судового рішення від 03.03.2026 у цій справі, так і станом на теперішній час, у провадженні суду є справа № 160/21688/25 про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до ст. 240 КАС України.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, позивач подав заяву про розгляд справи без його участі.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_1 , виданого 22.03.2012 ФМС Росії 43001, строком дії до 22.03.2022. 
З позовної заяви вбачається, що 28.11.2024 позивач особисто звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області з метою подання заяви про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту за формою затвердженою наказом МВС України 07.09.2011 № 649, однак отримав відмову у прийнятті заяви в усній формі.
19.12.2024 позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою розглянути заяву про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, проте листом від 07.01.2025 за результатами розгляду звернення його повідомлено, що надсилання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту поштовим або електронним відправленням законодавством не передбачено. 
Отже, спір між сторонами виник з підстав протиправної бездіяльності відповідача щодо неприйняття заяви та рішення за результатами розгляду цієї заяви.
Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, що полягає у неприйнятті заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 28.11.2024.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначено Законом України від 08.07.2011 № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон № 3671-VI).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.
Пунктом 13 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Згідно з частинами першою і другою статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися (частина 6 стаття 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).
Інших підстав відмови у прийнятті документів від особи іноземця чинне законодавство України не містить.
Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (далі - Правила №649).
Відповідно до пункту 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:
а) встановлює особу заявника;
б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);
в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;
г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;
ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);
е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;
є) проводить дактилоскопію заявника;
ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;
з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Відповідно до пунктів 2.2, 2.4, 2.5 Правил № 649, рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.
У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
У разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4). Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2024 позивач особисто прибув до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з метою подання заяви про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується відповідним записом у журналі обліку відвідувачів адміністративної будівлі апарату. 
Разом з тим, працівниками відповідача було відмовлено у реєстрації відповідної заяви, інших доказів матеріали справи не містять.
За вказаних обставин суд першої інстанції вірно зауважив, що нормами чинного законодавства визначено наступні варіанти поведінки суб`єкта владних повноважень, до якого надійшла заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а саме: прийняття територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулася відповідна особа рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом.
При цьому, після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
Крім того, відповідно до статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» заявник має право оскаржити таке рішення до Державної міграційної служби України, а також до суду.
Аналогічні висновки викладені в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №120/3657/20-а.
Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, що полягає у неприйнятті заяви та рішення за результатами розгляду заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 28.11.2024.
Крім того доводи відповідача з приводу того, що позивач особисто не звертався до відповідача з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а також наданою відповідачем разом з відзивом заявою-анкетою позивача, на чому вірно зауважив суд першої інстанції.
Отже, враховуючи те, що заява позивача від 28.11.2024 наявна у відповідача, проте питання щодо її прийняття не було вирішено відповідачем у передбаченому законом порядку, суд першої інстанції правомірно зобов`язав відповідача вирішити питання щодо прийняття заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 від 28.11.2024 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та за формою встановленою Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
З приводу доводів апеляційної скарги щодо наявності підстав для залишення вказаного позову без розгляду, в зв`язку із наявністю у провадженні суду справи № 160/21688/25 про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, колегія суддів зауважує, що предметом розгляду справи 160/21688/25 є бездіяльність відповідача щодо неприйняття заяви позивача від 05.06.2025 року та рішення за результатами розгляду цієї заяви, в той же час предметом розгляду цієї справи є бездіяльність відповідача щодо неприйняття заяви позивача від 28.11.2024 року та рішення за результатами розгляду цієї заяви. Отже у вказаних справах є різний предмет спору, а тому підстави для застосування положень ст. 240 КАС України, в частині залишення позову без розгляду, в даному випадку відсутні.
Також колегія суддів зазначає про неприйнятність інших доводів апеляційної скарги, оскільки питання підставності набуття позивачем статусу біженця не є предметом спору даної справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 07 липня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник