Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №348/1857/26
Провадження № 2-о/348/110/26

06 серпня 2026 року м.Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді Бурдун Т.А., 
за участю секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В., 
заявника – ОСОБА_1 ,
представника заявника - адвоката Федьківа В.Б., 
представника заінтересованої особи Гольонко О.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду м. Надвірна в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення, факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України,
в с т а н о в и в:
Заявник ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Федьків В.Б., звернувся до Надвірнянського районного суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
В обґрунтування поданої заяви заявник послався на те, що він, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Цуцилів Надвірнянського району Івано-Франківської області. Від свого народження і до 2006 року проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Заявник ходив в садок в с. Цуцилів, потім навчався з 28.01.1998 року у Надвірнянській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів, яку закінчив у 2006 році 9 клас та отримав у червні 2006 року свідоцтво про базову загальну середню освіту.
З 01 вересня 2006 року продовжив навчання у 10 класі на повторний курс навчання. Заявник постійно та безперервно проживав на території України, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року. Мати заявника ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
26 лютого 2026 року заявник звернувся до Надвірнянського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби з заявою про підтвердження належності до громадянства України та на проведення процедури встановлення особи, яка передбачена пунктом 43 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Порядок №302).
Заявник отримав відповідь від 19.05.2026 року начальника Надвірнянського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби, згідно якої його було повідомлено, що за результатами розгляду його заяви про отримання паспорта громадянина України та на підставі проведених перевірок встановити належність до громадянства України не вдалось. Рекомендовано заявнику звернутись з заявою про встановлення належності до громадянства України до суду та підтвердження факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року, або факту проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року. З огляду на вищенаведене, з метою реалізації свого права на громадянство України, заявник просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.07.2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку окремого провадження.
21.07.2026 представник заінтересованої особи Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби через систему «Електронний суд» подала до суду заяву, в якій зазначила, що у Західному міжрегіональному управлінні Державної міграційної служби відсутні документи та відомості, які б підтверджували постійне проживання заявника в Україні станом на 24 серпня 1991 року. Надані заявником документи не підтверджують факту його постійного проживання на території України, покази свідка ОСОБА_3 підлягають критичній оцінці, оскілки вона є близьким родичем та заінтересованою особою. Тому заінтересована особа не бачить підстав для задоволення поданої заяви.
24.07.2026 представник заявника - адвокат Федьків В.Б.через систему «Електронний суд» подав до суду відповідь (заперечення) на письмові пояснення, в якій зазначив, що особа заявника є ідентифікованою та встановленою. Рідна сестра заявника - ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , в одному населеному пункті із заявником, а саме: в с. Цуцилів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, тобто до 24 серпня 1991 року, незадовго до проголошення незалежності України, відповідно заявнику та сестрі виповнилося 2 і 1 рік, відповідно перебували на опіці та проживали з матір`ю. Мати заявника ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Сестра заявника ОСОБА_3 отримала свій паспорт громадянина України у 18-ти річному віці - 25 серпня 2009 року, після смерті своєї матері. При оформленні паспорту Надвірнянський відділ РВ УМВС України в Івано-Франківській області, який видав ОСОБА_3 паспорт громадянина спромігся перевірити по наявних базах підтвердження її місця проживання в с. Цуцилів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області та не вимагав в неї судового рішення про підтвердження факту проживання в неповнолітньому віці разом з матір`ю, на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Заявник отримав право звернутись щодо оформлення паспорта громадянина України після досягнення 16-ти річчя, а саме після 15 вересня 2005 року. В 2005 році заявник навчався в школі-інтернаті в с. Цуцилів, що підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою зі школи. Для оформлення паспорту заявнику необхідно було їхати в м. Надвірна, а особистих коштів в заявника на період навчання в інтернаті не було. Тому необгрунтованість твердження заінтересованої особи щодо важкого матеріального становища заявника, є як мінімум цинічним. Заявник ОСОБА_1 постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року – дату проголошення незалежності України, за межі України на постійне проживання не виїжджав, громадянства будь-якої іноземної держави не набував, а тому належить до громадян України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України». Заявнику станом на 24 серпня 1991 було не повних 2 роки, він проживав разом зі своєю матір`ю та рідною сестрою та іншими родичами в с. Цуцилів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Також відомості з погосподарської книги №6 Цуцилівської сільської ради за 1991-1995 роки підтверджують факт проживання заявника в неповнолітньому віці разом з матір`ю на території України станом на 24 серпня 1991 рік.
У судовому засіданні заявник  ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги, з підстав, зазначених у заяві, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що з народження проживав в с. Цуцилів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області разом з мамою і сестрою у будинку, який належав їх родині. Разом із сестрою вони ходили до садочку, який находився через дорогу від будинку. Потім пішов до школи, його спеціально віддали до школи на рік пізніше, щоб вони ходили із сестрою до одного класу. З 1998 року він навчався в школі-інтернаті. У 2006 році їх сім`я переїхала жити в с. Марківці. Нікуди за межі області він не виїздив. Його свідоцтво про народження було втрачене. Він намагався впорядкувати документи, коли йому було 20 років, але йому було відмовлено. 
Представник заявника - адвокат Федьків В.Б. підтримав заявлені вимоги з підстав, зазначених у заяві та відповіді (запереченнях) на письмові пояснення. Зазначив, що ні мати заявника, ні її малолітні діти не залишали території України. Заявнику було відмовлено у видачі паспорту, натомість сестра заявника за аналогічних обставин отримала паспорт без додаткових перевірок та судових рішень, що свідчить про вибірковий характер. Дана категорія осіб є вразливою, що також має бути враховано. В інший спосіб встановити вказаний факт заявник не має можливості.
Представник заінтересованої особи - Гольонко О.А. зазначила, що надані докази не охоплюють період з 1989 року по 1991 рік, сестра є заінтересованою особою, тому до її показів слід ставитися критично. У погосподарській книзі заявник хоча і зазначений, проте його дата народження не співпадає з дійсною датою народження. Вважає. що заявником на підтвердження факту не надано належних доказів, тому у задоволенні заяви просить відмовити.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою заявника пояснила, що вони з дитинства проживали разом з мамою і братом, який старший на рік, в с. Цуцилів Надвірнянського району. Разом ходили до садочка та до початкової школи. Свідоцтво про народження брата було втрачене, ймовірно через те, що їх мама зловживала алкоголем. Її свідоцтво збереглося та у серпня 2009 року вона отримала паспорт. Від народження вона з мамою та братом проживали в с. Цуцилів до 2006 року, і нікуди не виїздили. В 17 років брат закінчив школу.
Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Цуцилів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 (а.с.7). Згідно даних повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження зазначено, що актовий запис про народження заявника був складений 04.11.1989 року виконавчим комітетом Волосівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 34. Відомості про батька записані за заявою матері (а.с.62-64).
Від свого народження і до 2006 року заявник був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана обставина підтверджується довідками виданими старостою с. Цуцилів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області за №46 від 28.01.2026 та №28 від 26.02.2026 року (а.с.9-10).
Згідно довідки Надвірнянської гімназії № 1 Надвірнянської міської ради, яка є правонаступницею Надвірнянської школи-інтернат І-ІП ступенів від 28.01.2026, вбачається, що заявник дійсно навчався з 28.01.1998 року у Надвірнянській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів, закінчив у 2006 році 9 клас та отримав у червні 2006 року свідоцтво про базову загальну середню освіту НОМЕР_2 . З 01 вересня 2006 року продовжив навчання у 10 класі на повторний курс навчання (а.с.11-12, 13-14).
Мати заявника, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.8).
Сестра заявника ОСОБА_3 отримала паспорт громадянина України ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-18).
Згідно даних із погосподарської книги №6 Цуцилівської сільської ради за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_4 , вбачається, що мати заявника ОСОБА_2 була зареєстрована в с. Цуцилів разом із своїм сином ОСОБА_1 та іншими родичами саме за 1991, 1992,1993,1994, 1995 роки. (а.с. 71-72).
Проведеною Західним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби 
перевіркою встановлено та ідентифіковано особу заявника, проте, не встановлено документів та відомостей, які б підтверджували постійне проживання заявника в Україні станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року (а.с.42-65).
26 лютого 2026 року заявник звернувся до Надвірнянського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби з заявою про підтвердження належності до громадянства України та на проведення процедури встановлення особи, яка передбачена пунктом 43 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Порядок №302).
Заявник отримав відповідь від 19.05.2026 року начальника Надвірнянського відділу Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби згідно якої йому було повідомлено, що за результатами розгляду його заяви про отримання паспорта громадянина України та на підставі проведених перевірок встановити належність до громадянства України не вдалось. Рекомендовано заявнику звернутись з заявою про встановлення належності до громадянства України до суду. У разі наявності рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року, або факт проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року (а.с.15).
Як слідує із змісту заяви встановлення факту проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України заявнику необхідно для отримання паспорту громадянина України.
Мотиви, з яких виходить суд при розгляді справи та застосовані норми права
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 року у справі № 125/1472/19, провадження № 61-8866св20).
У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України.
Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».
Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо.
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991 року, зазначені у п. 2, - з 13.11.1991 року (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»).
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) або набрання чинності Законом України від 08.10.1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13.11.1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів:
- постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року;
- постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року.
У даній справі, заявник просить суд встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), Кримської Народної Республіки, Кримської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки, а також її діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
Указом Президента України № 215 від 27.03.2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27.06.2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).
За змістом п. 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону особа, яка за станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 року.
Згідно з п. 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію свідоцтва про народження;
в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13.11.1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про приписку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в України станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13.11.1991 року.
Відповідно до п. 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24.08.1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (ч. 1 ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Факт постійного проживання на території України заявника, у тому числі станом на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13.11.1991 року) має юридичне значення та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. В іншому встановленому Законом України «Про громадянство України» порядку, набути громадянство України заявник не може.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України.
Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року.
Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.
Щодо доводів заінтересованої особи.
Так, представник заінтересованої особи у своїх письмових поясненнях заперечує проти задоволення заяви, посилаючись на відсутність прямих письмових доказів проживання заявника станом на 24.08.1991 року, а також ставить під сумнів належність показань свідка як достатньої бази доказування.
Суд, оцінюючи вказані доводи в контексті матеріалів справи, зазначає наступне:
Відповідно до ст. 90 ЦПК України, показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини. ОСОБА_3 була безпосередньо допитана у судовому засіданні як свідок, де під присягою підтвердив факт постійного проживання заявника в Україні у спірний період. Суд вважає, що особиста присутність свідка, її логічні та послідовні відповіді, а також безперечний факт їхнього спільного походження та родинних зв`язків із заявником, повністю нівелюють формальні сумніви заінтересованої особи щодо суб`єктивного сприйняття свідком подій, які мали місце понад 30 років тому.
Зазначення в погосподарській книзі даних щодо даних дати народження заявника ОСОБА_1 « ІНФОРМАЦІЯ_8 » суд вважає технічною опискою, яка не спростовує факту реєстрації заявника ОСОБА_1 в с. Цуцилів за період 1991-1995 роки. Також у погосподарській книзі зазначено, що в с. Цуцилів протягом вказаного періоду була зареєстрована і мати заявника – ОСОБА_2 .
Щодо аргументу про відсутність прямих доказів щодо постійного місця проживання заявника станом на 24.08.1991 року, суд зазначає, що відповідно до довідки Цуцилівського старостинського округу Переріслянської сільської ради Надвірнянського округу Івано-Франківської області № 28 від 26.02.2026 чітко зазначено, що « ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований та постійно проживав разом із свою матір`ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , (колишня - Радянська) станом на 24.08.1991 року». Станом на 24.08.1991 заявнику виповнилося 1 рік 11 місяців, тому цілком логічно та природно, що дитина такого віку проживала разом з матір`ю за однією адресою. 
Суд вважає, що сукупність наданих заявником доказів (письмових відомостей, та безпосередніх показань свідка) є достатньою у розумінні ст. 80 ЦПК України для встановлення істини у справі.
Натомість, заінтересована особа, заперечуючи проти вимог заяви, не надала жодних доказів (даних про перетин кордону, набуття іншого громадянства чи виїзд на постійне проживання до інших держав), які б спростовували факти, викладені заявником.
Таким чином, доводи заінтересованої особи носять формальний характер і не спростовують встановлених судом обставин щодо безперервного зв`язку ОСОБА_1 з Україною.
Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
При ухваленні рішення суд керується стандартом доказування «балансу вірогідностей» (вірогідності доказів). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року (справа № 129/1033/13-ц) зазначала, що стандарт більшої переконливості передбачає, що висновок про існування обставини, з урахуванням поданих доказів, має видаватися вірогіднішим, ніж протилежний.
Зазначений підхід корелюється з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 23.08.2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J.K. and Others v. Sweden») вказано, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Керуючись цим принципом, суд встановив, що факт постійного проживання ОСОБА_1 в Україні станом на 24.08.1991 року є значно вірогіднішим, ніж припущення про його проживання за межами держави.
Цей висновок ґрунтується на безперервності його соціальних та правових зв`язків із державою: народженні в 1989 році, постійного проживання на території с. Цуцилів Надвірнянського району Івано-Франківської області, відвідуванням дошкільного закладу та загальосвітнього закладу, записах у погосподарській книзі.
Сукупність цих письмових даних у поєднанні з показаннями свідка створює цілісну картину життєвого шляху заявника в межах України у релевантний період.
Суд також враховує складні періоди дошкільного віку заявника, які пов`язані із способом життя матері заявника, проте вони не спростовують факту його фактичного проживання в Україні.
Натомість заінтересованою особою не надано відомостей чи доказів, які б свідчили про виїзд заявника на постійне проживання до іншої країни чи набуття ним іншого громадянства, що робило б протилежну версію вірогіднішою за встановлені судом обставини.
Таким чином, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши докази, оцінивши їх належність та достатність у взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 року постійно проживав на території України.
Оскільки встановлення цього факту є необхідним для оформлення заявником належності до громадянства України, заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4, 76-81, 89, 259, 263 - 265, 293, 294, 315-316, 319, 354-355 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання в неповнолітньому віці на території України ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 в селі Цуцилів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 виданого 27.01.2026 року, станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Представник заявника: адвокат Федьків Василь Богданович, адреса місця знаходження: 77421, Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, с. Павлівка, вул. Св. Володимира, 49. 
Заінтересована особа: Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби, код ЄДРПОУ 45870769, юридична адреса: 79007, Львівська область, м. Львів, Січових Стрільців, буд. 11.
Повний текст рішення складено 06.08.2026.

Суддя Т.А. Бурдун