Справа № 185/5306/26
Провадження № 2/185/6585/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Перекопського М.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, 
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення 245 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві.
Позивач зазначив, що з 24 грудня 1979 року до 06 грудня 1995 року працював у структурних підрозділах підприємства відповідача. 11 серпня 1983 року під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, оформлений актом № 108 від 12 серпня 1983 року. Унаслідок нещасного випадку він отримав забій голови та ушкодження обличчя.
Згідно з випискою з акта огляду ЛТЕК від 24 жовтня 1995 року до довідки серії 2-18 АБ № 046656 позивачу первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом. Згідно з випискою з акта огляду ЛТЕК від 09 листопада 2001 року до довідки серії ДНА-01 № 267815 йому повторно безстроково встановлено 80 % втрати професійної працездатності у зв`язку з тим самим трудовим каліцтвом; довідкою МСЕК від 09 листопада 2001 року встановлено другу групу інвалідності.
Посилаючись на тривалі фізичні та душевні страждання, погіршення стану здоров`я, втрату професійної працездатності та необхідність додаткових зусиль для організації життя, позивач просив стягнути з відповідача 245 000,00 грн моральної шкоди.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
У відзиві відповідач проти позову заперечив. Зазначив, що право позивача на відшкодування моральної шкоди, спричиненої цим трудовим каліцтвом, було реалізовано ще у 1995 році. На підтвердження цього надано копію наказу директора шахти «Степова» виробничого об`єднання «Павлоградвугілля» від 13 листопада 1995 року № 3328 «Про відшкодування моральної шкоди», копію особового рахунку № 632 за листопад 1995 року, класифікатор видів оплати та довідку ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Відповідач просив у позові відмовити.
У відповіді на відзив представник позивача заперечив факт отримання позивачем відшкодування моральної шкоди. Зазначив, що табуляграма за листопад 1995 року відображає нарахування за кодом 410, який охоплює виплати у відшкодування шкоди, у тому числі моральної, однак, на його думку, не доводить фактичної виплати саме моральної шкоди; письмової домовленості сторін про її розмір та доказів ознайомлення позивача з наказом не надано. Представник також послався на постанову Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 209/3695/16-ц.
Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Факт перебування позивача у трудових відносинах з підприємством відповідача, настання 11 серпня 1983 року нещасного випадку на виробництві та ушкодження здоров`я підтверджуються трудовою книжкою, актом № 108 про нещасний випадок на виробництві та медичними документами. Відповідач цих обставин не заперечує.
Первинно 24 жовтня 1995 року позивачу встановлено 40 % втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом. 09 листопада 2001 року ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з тим самим трудовим каліцтвом визначено у розмірі 80 % безстроково.
Копією наказу директора шахти «Степова» виробничого об`єднання «Павлоградвугілля» від 13 листопада 1995 року № 3328 підтверджується, що у зв`язку з трудовим каліцтвом ОСОБА_1 та встановленням йому 40 % стійкої втрати професійної працездатності було постановлено виплатити йому 4 800 000 крб. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Особовий рахунок ОСОБА_1 № 632 за листопад 1995 року містить нарахування за кодом 410 у сумі 4 800 000 крб. Класифікатор видів оплати визначає код 410 як виплати у відшкодування шкоди, заподіяної підприємством, у тому числі моральної шкоди. Довідка ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» містить відомості, що відповідно до наказу № 3328 позивачу було нараховано та виплачено 4 800 000 крб. одноразового відшкодування моральної шкоди.
Суд оцінює ці докази відповідно до статті 89 ЦПК України не ізольовано, а у взаємному зв`язку. Наказ № 3328 безпосередньо визначає особу одержувача, підставу, вид та суму виплати; особовий рахунок за той самий період відображає нарахування тієї самої суми за кодом 410; класифікатор розкриває зміст цього коду; довідка підприємства, складена на підставі облікових даних, підтверджує нарахування та виплату. Відомості цих документів узгоджуються між собою щодо особи, підстави, періоду, виду та розміру виплати.
Тому суд вважає доведеним, що у листопаді 1995 року позивач реалізував право на одноразове відшкодування моральної шкоди, завданої тим самим трудовим каліцтвом, у сумі 4 800 000 крб.
Довід позивача про відсутність окремої розписки чи іншого самостійного документа про одержання коштів не спростовує сукупності наведених доказів. Так само відсутність на копії наказу підпису позивача про ознайомлення з ним не доводить невиконання виплати, оскільки факт виконання підтверджується не самим лише наказом, а узгодженими з ним обліковими документами.
Такий підхід до оцінки аналогічної сукупності доказів узгоджується з постановами Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2025 року у справі № 185/1110/25 та від 20 травня 2026 року у справі № 185/1658/25. Зокрема, у справі № 185/1658/25 апеляційний суд, оцінюючи наказ про відшкодування моральної шкоди, табуляграму та довідку підприємства, дійшов висновку, що працівник реалізував право на компенсацію моральної шкоди, а зобов`язання роботодавця припинилося належним виконанням.
Оскільки право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з трудовим каліцтвом виникло та було реалізовано у 1995 році, оцінка підстав і порядку того відшкодування здійснюється з урахуванням законодавства, чинного на час виникнення відповідних правовідносин, зокрема статті 440-1 ЦК Української РСР та Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, у редакції, чинній на той час.
Водночас для вирішення заявленої у 2026 році вимоги про повторну компенсацію істотним є правовий висновок Верховного Суду щодо одноразовості відшкодування моральної шкоди та наслідків подальшого збільшення ступеня втрати професійної працездатності.
У постанові від 13 березня 2026 року у справі № 215/958/25, провадження № 61-12186св25, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду залишив без змін судові рішення про відмову у повторному стягненні моральної шкоди. У тій справі працівникові раніше вже було присуджено моральну шкоду у зв`язку з професійними захворюваннями, коли ступінь втрати професійної працездатності становив 65 %, а надалі його збільшено до 85 %. Верховний Суд відхилив довід про те, що саме погіршення здоров`я та збільшення ступеня втрати професійної працездатності утворюють підставу для нового стягнення, оскільки законодавством не передбачено багаторазового відшкодування моральної шкоди за одне й те саме порушення.
Верховний Суд у цій постанові виходив, зокрема, з частини п`ятої статті 23 ЦК України, за якою моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом, та зазначив, що реалізація права на компенсацію моральної шкоди, завданої тим самим ушкодженням здоров`я, виключає її повторне відшкодування.
У цій справі первинно встановлений позивачу ступінь втрати професійної працездатності становив 40 %, а надалі у зв`язку з тим самим трудовим каліцтвом його збільшено до 80 %. Матеріали справи не містять відомостей про інше, нове виробниче ушкодження здоров`я, яке становило б самостійну фактичну підставу заявленої вимоги. Отже, збільшення ступеня втрати професійної працездатності з 40 % до 80 % характеризує подальший стан здоров`я внаслідок того самого трудового каліцтва, але з огляду на правовий висновок Верховного Суду від 13 березня 2026 року саме по собі не породжує права на повторне відшкодування моральної шкоди.
Чинна на час вирішення спору частина п`ята статті 23 ЦК України також закріплює загальне правило одноразового відшкодування моральної шкоди, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина перша статті 1168 ЦК України допускає відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів, однак матеріали цієї справи не містять даних про встановлення сторонами періодичного способу компенсації чи про іншу передбачену законом підставу для повторного стягнення.
Стаття 237-1 КЗпП України у чинній редакції передбачає відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівникові у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проте ця норма не встановлює права на багаторазову компенсацію тієї самої моральної шкоди після того, як право на її відшкодування вже було реалізоване.
Суд не заперечує тяжкості наслідків виробничої травми для позивача. Медичні документи та встановлений ступінь втрати професійної працездатності підтверджують істотне ушкодження його здоров`я. Однак для задоволення цього позову необхідно встановити не лише наявність моральних страждань, а й невиконаний обов`язок відповідача щодо їх компенсації. З огляду на доведене попереднє відшкодування моральної шкоди у 1995 році та наведений правовий висновок Верховного Суду такого невиконаного обов`язку суд не встановив.
Таким чином, збільшення у 2001 році ступеня втрати професійної працездатності позивача з 40 % до 80 % унаслідок того самого трудового каліцтва не є правовою підставою для повторного стягнення моральної шкоди, яка вже була відшкодована у 1995 році. Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 12, 13, 76–81, 89, 141, 247, 259, 263–265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд
ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди — відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . 
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», код ЄДРПОУ/РНОКПП 00178353, вул. Соборна, буд. 76, м. Павлоград, Павлоградський р-н р-н, Дніпропетровська обл. обл., 51400.

Суддя         М.  М.  Перекопський