СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Харків Справа № 922/3178/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Мартюхіна Н.О.
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідача - Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області (вх.№989Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25 (повний текст рішення складено та підписано 21.11.2025 суддею Жиляєвим Є.М. у приміщенні Господарського суду Харківської області) 
за позовом Підприємства об`єднання громадян “Ремсервісплюс” громадської організації “Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність”, м.Харків,
до Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області, м.Харків,
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, м.Харків,
про стягнення 11963,25 грн,

ВСТАНОВИВ:
Підприємство об`єднання громадян “Ремсервісплюс” громадської організації “Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність” звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області про стягнення з відповідача на свою користь за рахунок коштів державного бюджету відшкодування шкоди на суму 6500 грн, 780 грн 3% річних та 4683,25 грн інфляційних втрат.
Позов обгрунтовано вчиненням відповідачем податкового правопорушення, передбаченого пунктом 128.2 статті 128 Податкового кодексу України, яке полягало у невнесенні ним, як контролюючим органом, даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2020 року, що призвело до неповернення позивачу у встановлений строк сум бюджетного відшкодування ПДВ що, відповідно до приписів п. 114.2 статті 114 Податкового кодексу України, є підставою для стягнення з відповідача за рішенням суду шкоди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання відповідних дій (бездіяльності) контролюючого органу у встановленому порядку незаконними. При цьому позивач посилається на те, що відповідні протиправні дії відповідача встановлено чинним рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №520/10676/21Ю, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2022, а тому набрало законної сили з вказаної дати, у зв`язку з чим суму заявленої до стягнення шкоди визначив у розмірі однієї мінімальної заробітної плати на момент набрання вказаним рішенням законної сили - на 08.02.2022.
Посилаючись на існування у відповідача перед позивачем грошового зобов`язання з відшкодування шкоди у розмірі 6500 грн , яка не сплачена, позивачем на вказану суму на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховано інфляційні втрати та 3% річних за період з лютого 2021 року по поточний час, з урахуванням того, що відповідно до положень Податкового кодексу України заявлена в декларації за жовтень 2020 року сума бюджетного відшкодування, у разі своєчасного внесення відповідачем даних про неї до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, мала бути перерахована Казначейством з державного бюджету на рахунок позивача 27 січня 2021 року.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25 позов задоволено повністю. 
Рішення суду мотивоване тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі від 12.10.2021 №520/10676/21Ю встановлено протиправність дій відповідача щодо несвоєчасного внесення ним даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та порушення строків повернення сум бюджетного відшкодування, а тому вимога позивача про відшкодування завданої відповідними діями шкоди у фіксованому розмірі 6500 грн, що визначена спеціальним законом, підлягає задоволенню, оскільки вона доведена матеріалами справи та не спростована належними і допустимими доказами з боку відповідача. 
Крім того, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування сум 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його відповідність нормам чинного законодавства та, відповідно, про обґрунтованість позовних вимог у відповідній частині.
Головне управління Державної податкової служби України у Харківській області з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, зокрема, про ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки його запереченням проти позову щодо недоведеності позивачем факту протиправної поведінки відповідача щодо невнесення ним як контролюючим органом даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, що призвело до неповернення позивачу у встановлений строк сум бюджетного відшкодування ПДВ. 
Зокрема, відповідач зазначив про помилковість висновку суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах сума бюджетного відшкодування за податковою декларацією позивача за жовтень 2020 року - 99625 грн, як узгоджена, підлягала внесенню до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та після цього мала бути повернута позивачу у встановлений строк, оскільки відповідна сума бюджетного відшкодування у відповідності до п. 200.12 статті 200 Податкового кодексу України та відповідно до Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 12.01.2021 № 5, була зменшена в інтегрованій картці платника податків за платежем 14010100 “Податок на додану вартість” на суму позитивних нарахувань за серпень 2021 року та поданих відповідачем у 2022 році уточнюючих розрахунків за січень та травень 2021 року на 99625 грн, у зв`язку з чим з 21.04.2022 та по теперішній час в інтегрованій картці платника податків та у Реєстрі заяв 
про повернення суми бюджетного відшкодування обліковується відсутній залишок невідшкодованої суми бюджетного відшкодування ПДВ за декларацією за жовтень 2020 року. 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2025 для розгляду справи №922/3178/25 (вх.№2611) призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Тихий П.В., суддя Шутенко І.А.
05.01.2026 позивач через підсистему “Електронний суд” подав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 82), в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін. 
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 (головуючий суддя Плахов О.В., суддя Тихий П.В., суддя Шутенко І.А.) апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області задоволено частково. Рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25 скасовано та закрито провадження у справі. При цьому на виконання вимог частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції роз`яснено позивачу, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що сума, визначена позивачем як шкода, за характером, змістом та підставами виникнення виникла з грошових зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), а не з господарсько-правових зобов`язань, які не можуть регулюватися нормами Цивільного кодексу України, оскільки унормовані спеціальними положеннями податкового законодавства, і визначені позивачем підстави заявленого позову, такі як протиправність дій податкового органу у вигляді несвоєчасного внесення відповідачем даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та порушення строків повернення сум бюджетного відшкодування, свідчать про те, що позовні вимоги випливають із відносин публічно-правового характеру, а тому цей спір є публічно-правовим та, відповідно, належить до юрисдикції адміністративних судів.
Постановою Верховного Суду від 01.04.2026 касаційну скаргу Підприємства об`єднання громадян “Ремсервісплюс” громадської організації “Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність” задоволено, постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 скасовано, справу №922/3178/25 направлено до Східного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.
В обґрунтування постанови суд касаційної інстанції зазначив про помилковість висновку суду апеляційної інстанції щодо того, що заявлена у справі вимога про стягнення шкоди за своєю суттю є вимогою про вирішення публічно-правового спору щодо компенсації відповідної суми позивачу, а справа має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки судом апеляційної інстанції не враховано, що згідно з частиною п`ятою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної, зокрема, протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. 
У цій справі позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, не ставить позовної вимоги про вирішення публічно-правового спору, а тому відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України заявлені у позові вимоги мають вирішуватися за правилами цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу учасників спору. 
При цьому Верховний Суд зазначив, що той факт, що розмір заявленої до відшкодування шкоди визначений нормою статті 128 ПК України, жодним чином не свідчить про публічно-правовий характер спору та його належність до адміністративної юрисдикції, а наявність у ПК України конкретного розміру шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, лише звільняє позивача від обов`язку доводити точний розмір збитків, тобто у разі пред`явлення позову про відшкодування шкоди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати – розмір шкоди презюмується та не підлягає додатковому доведенню. 
Разом з цим Верховний Суд зазначив, що у справі, що розглядається, сторонами спору є ПОГ "Ремсервісплюс", ГУ ДПС України у Харківській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, а тому за суб`єктним критерієм згідно з частиною першою статті 4 ГПК України спір належить до юрисдикції господарського суду
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №922/3178/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В., суддя Жельне С.Ч. 
30.04.2026 від головуючого судді Тихого П.В. та судді Плахова О.В. надійшла заява про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області (вх.№989Х від 29.04.2026) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.05.2026 задоволено заяву головуючого судді Тихого П.В. та судді Плахова О.В. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області (вх.№989Х від 29.04.2026) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25. Справу №922/3178/25 передано для повторного автоматизованого розподілу.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2026 для розгляду справи №922/3178/25 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25 та ухвалено здійснити її розгляд без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.
З матеріалів справи вбачається, що  ПОГ "Ремсервісплюс" подало податкову декларацію з податку на додану вартість (далі – ПДВ) за жовтень 2020 року, в якій заявило про суму відшкодування ПДВ у розмірі 99 625 грн.
ГУ ДПС України у Харківській області вказана декларація була прийнята 19.11.2020 за № 9305210226.
ГУ ДПС України у Харківській області з 18.12.2020 по 24.12.2020 було здійснено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість , у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, результати якої оформлені Актом від 28.12.2020 № 6983/20-40-07-07-09/39858356.
В акті перевірки відповідачем зафіксовано порушення податкового законодавства з боку позивача, що стосуються податкового періоду - жовтень 2020 (по податковій декларації з ПДВ за жовтень 2020 ), серед яких - п. 185.1 ст.185. п. 187.1 ст.187. п. 188.1 ст.188. п. 189.1 ст.189. п. 194.1 ст.194. п. 198.5 ст.198. п.8 підрозділу 2 розділу XX Кодексу, оскільки ним завищено суму ПДВ. яка підлягає бюджетному відшкодуванню (р. 20.2.1):за жовтень 2020 року на 99 625 грн.
На підставі висновків Акту перевірки, відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення (далі - ППР), серед яких № 00007930707, згідно якого зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку по податковій декларації з ПДВ за жовтень 2020 року у розмірі 99 625 грн. (рядок 20.2.1 декларації), та нараховано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 24 906.25 грн. у зв`язку з встановленим порушенням п.п. «а» п. 185.1 ст.185. п.187.1 ст187. п. 188.1 ст.188. п. 194.1 ст.194. п.8. підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.
Підприємство об`єднання громадян “Ремсервісплюс” громадської організації “Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність”оскаржило вказане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку до контролюючого органу вищого рівня, а саме до ДПС України було подано скаргу про скасування вищезазначеного податкового повідомлення-рішення.
Рішенням про результати розгляду скарги ДПС України від 15.04.2021 року №8566/6/99-00-06-01-01-06 скарга позивача була задоволена частково, у зв`язку з чим податкове повідомлення - рішення від 29.01.2021 № 00007930707, винесене на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки ГУ ДПС у Харківській області від 28.12.2020 №6983/20-40-07-07-09/39858356 скасовано та ГУ ДПС України у Харківській області, з урахуванням Рішення про результати розгляду скарги ДПС Україні від 15.04.2021 №8566/6/99-00-06-01-01-06 про часткове скасування вказаних ППР за період вересень 2020 року, прийняте нове податкове повідомлення - рішення від 20.04.2021 №00055120707, згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку по податковій декларації з ПДВ за жовтень 2020 року у розмірі 99 625 грн. (рядок 20.2.1 декларації), та нараховано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 9 962,5 грн. у зв`язку з встановленим порушенням п.п. «а» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст187, п.188.1 ст.188, п.194.1 ст.194, п.8. підрозділу 2 розділу XX ПКУ. 
Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з позовом про його скасування до Харківського окружного адміністративного суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного судувід 12.10.2021 у справі № 520/10676/21 позов Підприємства об`єднання громадян "Ремсервісплюс" Громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю “Слов`янська єдність” до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, задоволено, скасовано податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області, винесене на підставі акту перевірки від 28.12.2020 №6983/20-40-07-07- 09/39858356, з урахуванням Рішення про результати розгляду скарги ДПС України від 15.04.2021 №8566/6/99-00-06-01-01-06, а саме: від 20.04.2021 №00055120707.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2022 у справі № 520/10676/21 зазначене рішення залишено без змін.
З огляду на наведені обставини, посилаючись на те, що  у силу приписів 78.1.8 статті 78, п. 200.10 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) право на отримання заявленої суми бюджетного відшкодування ПДВ з від`ємним значенням, яке становить більше 100 тис. грн виникає в разі її узгодження за результатами проведеної документальної позапланової перевірки, строк проведення якої становить 60 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання декларації, і після узгодження такої суми бюджетного відшкодування, інформація про це наступного дня вноситься до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування і наступного операційного дня після відображеня в Реєстрі вона стає доступною Казначейству, яке протягом наступних 5 операційних днів має її перерахувати платнику податків, заявлена в декларації за жовтень 2020 року сума бюджетного відшкодування мала бути виплачена позивачу не пізніше 68 календарних днів після граничного строку подання декларації, а саме 27.01.2021 .
Відшкодування заявленої позивачем у декларації за жовтень 2020 року суми ПДВ йому здійснено не було, що стало підставою для подання позову у даній справі про відшкодування шкоди на суму 6500 грн, завданою вчиненням відповідачем податкового правопорушення, передбаченого пунктом 128.2 статті 128 Податкового кодексу України, яке полягало у невнесенні ним як контролюючим органом даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2020 року, що призвело до неповернення позивачу у встановлений строк сум бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованих на неї 780 грн 3% річних та 4683,25 грн інфляційних за період простроченння з лютого 2021 року по поточний час.
При цьому, як зазначалось вище, при визначенні розміру шкоди позивач керувався положеннями п. 114.2 статті 114 Податкового кодексу України, якими передбачено, що особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пунктом 128.2 статті 128 цього Кодексу, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством. 
Позивач таким рішенням суду вважає рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №520/10676/21Ю, у зв`язку з чим суму заявленої до стягнення шкоди визначив у розмірі однієї мінімальної заробітної плати на момент набрання вказаним рішенням законної сили-станом на 08.02.2022 в розмірі 6500 грн.
Посилаючись на існування у відповідача перед позивачем грошового зобов`язання з відшкодування шкоди у сумі 6500 грн, яка не сплачена, позивачем на вказану суму на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховано інфляційні втрати та 3% річних за період з лютого 2021 року по поточний час, з урахуванням того, що відповідно до положень Податкового кодексу України заявлена в декларації за жовтень 2020 року сума бюджетного відшкодування, у разі своєчасного внесення відповідачем даних про неї до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, мала бути перерахована Казначейством з державного бюджету на рахунок позивача 27 січня 2021 року.
Відповідач проти позову заперечив повністю, у відзиві на позовну заяву на обґрунтування своїх заперечень зазначав, зокрема про те, що Підприємство об`єднання громадян "Ремсервісплюс" громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська єдність" задекларовано до бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за жовтень 2020 року (від 19.11.2020 № 9305210226) у розмірі 99625 гривень. Проведеною інвентаризацією наявних залишків невідшкодованої суми ПДВ в ІКП по Підприємство об`єднання громадян "Ремсервісплюс" громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська єдність" за жовтень 2020 року встановлено наступне: - 19.09.2021 до контролюючого органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість №9272692209 за серпень 2021 року, якою задекларовано позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у розмірі 579 грн., яке не було сплачено до державного бюджету у встановлений термін; вищенаведені операції призвели до зменшення 30.09.2021 переплати по декларації за жовтень 2020 року на суму 579 гривень; - 29.03.2022 за №9044447482 подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, відповідно до якого платником самостійно зменшено заявлену суму бюджетного відшкодування у розмірі 98 205 грн. за звітний період травень 2021 року, по якому ГУ ДПС у Харківській області проведена камеральна перевірка, за результатами якої складено акт від 16.06.2021 №10465/20-40-18-06-08 та винесено ППР від 07.07.2021 №0012991806, яким відмолено в наданні бюджетного відшкодування на суму 98205 грн.; у зв`язку з відсутністю переплати по вказаному звітному періоду , подання уточнюючого розрахунку від 29.03.2022 призвело до зменшення переплати по декларації за жовтень 2020 року на суму 98205 грн.; - 21.04.2022 подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок №9047935728, відповідно до якого платником самостійно зменшено заявлену суму бюджетного відшкодування у розмірі 92079 грн. за звітний період січень 2021 року, який подано без врахування показників уточнюючого розрахунку від 19.03.2021 №9057474968; у зв`язку з відсутністю переплати по вказаному звітному періоду, подання уточнюючого розрахунку від 21.04.2022 призвело до зменшення переплати по декларації за жовтень 2020 року на суму 841 грн. Відповідачем у відзиві також вказано, що сума бюджетного відшкодування, яка заявлена до відшкодуванню за податковою декларацією за жовтень 2020 року в сумі 99 625 грн, зменшена в інтегрованій картці платника податків за платежем 14010100 “Податок на додану вартість” на суму позитивних нарахувань за серпень 2021 року та поданих у 2022 році уточнюючих розрахунків за січень та травень 2021 року в загальній сумі 99 625 гривень. Отже, відповідачем у відзиві зазначено, що з 21.04.2022 та по теперішній час в ІКП та у Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється відсутній залишок невідшкодованої суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за жовтень 2020 року, тому у задоволенні позову слід відмовити.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з наступних мотивів.
Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди, завданої позивачеві протиправною бездіяльністю податкового органу, яка мала місце під час здійснення відповідачем владних повноважень, а саме податкового правопорушення у вигляді несвоєчасного внесення відповідачем даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, яке призвело до порушення строків повернення позивачу сум бюджетного відшкодування. 
У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої-другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 Цивільного кодексу України. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.
Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. 
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до частини 1 статті1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною 2 цієї статті особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Виходячи з положень статті 1166 Цивільного кодексу України відшкодування шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки – майнової шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому, враховуючи встановлену частиною 2 цієї статті презумпцію вини заподіювача, позивач повинен довести наявність протиправної поведінки, шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою, а відповідач- відсутність своєї вини у заподіянні шкоди. 
Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 
Під шкодою слід розуміти зменшення майнової сфери потерпілого. 
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком протиправної поведінки завдавача шкоди. При цьому причина (протиправна поведінка відповідача) повинна не тільки передувати збиткам (вибуттю майна із майнової сфери позивача), але й з необхідністю породжувати такий наслідок, тобто повинен бути не опосередкований, а безпосередній причинний зв`язок, при якому протиправна поведінка прямо (безпосередньо) породжує наслідок. 
За відсутності хоча б одного із цих елементів, цивільна відповідальність не настає.
Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.
Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.
Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є необхідними для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.
Тож при зверненні з позовом про відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.
Разом з цим статтею 114 Податкового кодексу України визначено спеціальні правила відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів наступним чином:
114.1. Особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб.
Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб.
114.2. Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди.
Особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пунктом. 128.2 ст. 128 цього Кодексу, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством. У такому разі доведенню підлягає лише протиправність рішень, дій чи бездіяльності стосовно особи.
У передбачених абзацом другим цього пункту випадках шкода понад встановлений розмір відшкодуванню не підлягає.
114.4. Шкода, заподіяна платнику податків внаслідок податкового правопорушення контролюючого органу, відшкодовується за рішенням суду.
Згідно зі статтею 128 Податкового кодексу України податковими порушеннями, відшкодування шкоди за вчинення яких згідно з пунктом 114.2 статті 114 цього Кодексу допускається внаслідок доведення лише факту його вчинення є:
прийняття незаконного рішення, а так само вчинення незаконних діянь (дій або бездіяльності) контролюючим органом та/або його посадовими (службовими) особами, що призвели до безпідставної відмови в набутті, а так само до безпідставної втрати особою статусу платника податку або платника одного з податків, набуття та/або анулювання (втрата) якого відбувається за рішенням контролюючого органу(п. 28.2.1. 1);
невнесення або несвоєчасне внесення контролюючим органом даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та/або порушення строків початку проведення камеральної перевірки, передбаченої пунктом 200.10 статті 200 цього Кодексу, а у випадках, визначених пунктом 200.11 статті 200 цього Кодексу, - перевірки, зазначеної у такому пункті, якщо за результатами таких протиправних діянь було порушено строки повернення сум бюджетного відшкодування (128.2.2. );
128.2.3. прийняття посадовими (службовими) особами контролюючого органу рішення про використання майна, визначеного пунктом 87.3 статті 87 цього Кодексу, як джерела погашення грошового зобов`язання або податкового боргу платника податків;
128.2.4. перешкоджання посадовими (службовими) особами контролюючого органу звільненню майна особи з-під режиму тимчасового затримання;
128.2.5. незаконне застосування посадовими (службовими) особами контролюючого органу арешту майна або коштів на рахунках;
128.2.6. безпідставне внесення посадовими (службовими) особами контролюючого органу даних про наявність податкового боргу платника податків або несвоєчасне внесення чи невнесення даних про відсутність податкового боргу платника податків.
Отже, положеннями пункту 114.2 статті 114 та пункту 128.2 статті 128 Податкового кодексу України визначений виключний перелік податкових правопорушень, у разі встановлення яких у порядку, передбаченому законодавством, особа, чиї права порушені, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними.
За правилами пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
Згідно з п. 202.1. ст. 202 Податкового кодексу України звітним (податковим) періодом є один календарний місяць.
Відповідно до п. 49.18 ст. 49 та п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Згідно з підпунктом 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 Податкового кодексу України заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Відповідно до п. 200.10 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 200.12. статті 200 Податкового кодексу України визначено, що зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зокрема, з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення (підпункт "г").
У випадках, передбачених підпунктами "а", "г" і "ґ" цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.
Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.
Пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу встановлено, що на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.
Пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.
У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.
Отже, обов`язок контролюючого органу з внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої в результаті процедури судового оскарження суми бюджетного відшкодування виникає на наступний робочий день після отримання ним відповідного рішення суду і лише наступного дня після відображення ним цих даних в Реєстрі відповідна сума стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, що у свою чергу зумовлює виникнення у останнього обов`язку з її перерахування з бюджетного рахунку на рахунок платника податків протягом 5-ти днів. 
Як було зазначено вище, позов у даній справі обгрунтовано вчиненням відповідачем податкового правопорушення, передбаченого саме п. 128.2 статті 128 Податкового кодексу України, яке полягало у невнесенні ним як контролюючим органом даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2020 року, що призвело до неповернення позивачу у встановлений строк сум вказаного бюджетного відшкодування та відповідно до приписів п. 114.2 статті 114 Податкового кодексу України, є підставою для стягнення з відповідача за рішенням суду шкоди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання відповідних дій (бездіяльності) контролюючого органу встановленому порядку незаконними. При цьому позивач посилається на те, що відповідні протиправні дії відповідача встановлено саме рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/10676/21Ю від 12.10.2021 і саме станом на дату набрання цим рішенням законної сили (08.02.2022) позивач розраховує розмір мінімальної заробітної плати.
Разом з цим, посилаючись на існування у відповідача перед позивачем грошового зобов`язання з відшкодування шкоди у розмірі 6500 грн, яка не сплачена, позивачем на вказану суму на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховано інфляційні втрати та 3% річних за період з лютого 2021 року по поточний час, з урахуванням того, що відповідно до положень Податкового кодексу України заявлена в декларації за жовтень 2020 року сума бюджетного відшкодування, у разі своєчасного внесення відповідачем даних про неї до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, мала бути перерахована Казначейством з державного бюджету на рахунок позивача 27 січня 2021 року.
Таким чином позивач вважає, що обставини щодо вчиненням відповідачем податкового правопорушення, передбаченого пунктом 128.2 статті 128 Податкового кодексу України, яке позивач визначив підставою для відшкодування шкоди, встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/10676/21Ю від 12.10.2021 та  в силу ч. 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними для даної справи, з чим погодився суд першої інстанції, зазначивши відповідні висновки в обгрунтування оскаржуваного рішення про задоволення позову. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та суперечить нормам процесуального права, з огляду на таке.
За приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд в силу приписів частини першої статті 86 цього Кодексу оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Установлені судом фактичні обставини викладаються в судовому рішенні з посиланням на докази, на підставі яких їх встановлено ( висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, провадження № 12-199гс18, пункти 5.33-5.35).
Разом із цим за наявності визначених статтею 75 Господарського процесуального кодексу України підстав учасники процесу можуть бути звільнені від доказування, зокрема частиною четвертою цієї статті передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як зазначалось вище, зі змісту рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/10676/21Ю від 12.10.2021 предметом позовних вимог у вказаній адміністративній справі було скасування податкового повідомлення - рішення від 20.04.2021 №00055120707, винесеного відповідачем на підставі акту перевірки від 28.12.2020№6983/20-40-07-07- 09/39858356, згідно з яким було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку по податковій декларації з ПДВ за жовтень 2020 року у розмірі 99 625 грн. та нараховано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 9 962,5 грн. у зв`язку з встановленим порушенням п.п. «а» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст187, п.188.1 ст.188, п.194.1 ст.194, п.8. підрозділу 2 розділу XX ПКУ. 
З огляду на предмет зазначеного судового розгляду, до якого не входило питання вчинення відповідачем податкового правопорушення, передбаченого п.128.2 статті 128 Податкового кодексу України щодо невнесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних про узгоджену суму відповідного відшкодування за жовтень 2020 року, цим рішенням взагалі не встановлювались обставин щодо відповідного порушення та їм не надавалось жодної оцінки, а тому вказане рішення помилково визначено позивачем як преюдиційне для даної справи. 
Отже, позивачем не доведено наявність судового рішення, яким за результатами розгляду публічно-правового спору було встановлено вчинення відповідачем саме податкового правопорушення, передбаченого п.п. 128.2 статті 128 Податкового кодексу України, яке полягало у невнесенні ним як контролюючим органом даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, що призвело до неповернення позивачу у встановлений строк сум бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2020 року, як умови для відшкодування заявленої в межах даної господарської справи шкоди.
При цьому колегія суддів враховує те, що як зазначалось вище, Верховний Суд, направляючи дану справу до суду апеляційної інстанції для продовження апеляційного розгляду, в постанові від 01.04.2026 наголосив на тому, що згідно з частиною п`ятою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної, зокрема, протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства, тоді як у цій справі позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, не ставить позовної вимоги про вирішення публічно-правового спору.
Отже, в межах даної справи не розглядається публічно-правовий спір  щодо визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо невнесення ним, як контролюючим органом, даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2020 року, що призвело до неповернення позивачу у встановлений строк сум бюджетного відшкодування ПДВ. 
Водночас відповідач заперечує наявність в його діях відповідної протиправної поведінки.
В п. 11.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20, в якій предметом позову було стягнення з Міністерства юстиції України та Державної казначейської служби України збитків внаслідок бездіяльності державного виконавця викладено висновок, що зі змісту статей 73, 74, 75, 77, 86 ГПК України вбачається, що ухвалення попереднього судового рішення про визнання протиправними дій (бездіяльності) державного виконавця не є обов`язковим для вирішення іншої справи, в якій розглядаються позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої такими діяннями, оскільки законодавство не містить обмежень у засобах доказування обставин, що можуть свідчити про протиправність діянь державного виконавця, а господарський суд може самостійно встановити наявність чи відсутність складу відповідного цивільного правопорушення, яке стало підставою для звернення до суду, шляхом оцінки наданих сторонами доказів.
Отже, в межах даної господарської справи, в силу юрисдикційних обмежень, встановлених частиною п`ятою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, суд позбавлений можливості самостійно встановити вчинення відповідачем податкового правопорушення, передбаченого п. 128.2. статті 128 ПК України, за відсутності попереднього судового рішення, ухваленого за результатами вирішення судом адміністративної юрисдикції відповідного публічно-правового спору.
Оскільки позивачем не доведено наявність судового рішення, яким встановлено протиправні дії відповідача у вигляді податкового правопорушення, передбаченого п. 128.2. статті 128 ПК України, за допущення якого він просить стягнути шкоду, недоведеним є протиправна поведінка відповідача як одна з умов покладення на нього відповідальності у вигляді відшкодування шкоди. 
Отже позивачем не доведено порушення його права, на захист якого ним подано позов у даній справі.
Таким чином, висновок господарського суду першої інстанції про доведеність протиправної поведінки відповідача, як підстави для стягнення з відповідача спірної суми шкоди, не грунтується на матеріалах справи та суперечить чинному законодавству.
Відсутність підстав для задоволення основних позовних вимог про стягнення шкоди виключає задоволення похідних вимог про стягнення нарахованих на вказану суму інфляційних втрат та 3% річних.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню як ухвалене при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права із прийняттям нового судового рішення про відмову в позові.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу відповідача задоволено, скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на нього, а витрати відповідача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача. 
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.2 статті 275, п.п. 1-4 ч. 1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області задовольнити.
Рішення Господарського суду суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
Стягнути з Підприємства об`єднання громадян "Ремсервісплюс" громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська єдність" (61153, м. Харків, пр-т. Ювілейний, 56, оф. 321-А, код ЄДРПОУ 39858356) на користь Головного управління Державної податкової служби України у Харківській обл. (61057, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 46, код ЄДРПОУ 43983495) 3633,60 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя Н.О. Мартюхіна