ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 р.	Справа № 440/5729/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.06.2026, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/5729/26 за позовом ОСОБА_1 
до  Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , Виконуючого обов`язки начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тихонова Олеся Олеговича  третя особа  Державний виконавець Юшко Євгенія Олександрівна 
про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – Київський ВДВС у м. Полтаві, перший відповідач), Виконуючого обов`язки начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тихонова Олеся Олеговича (далі – В.о. начальника Київського ВДВС у м. Полтаві, другий відповідач), третя особа державний виконавець Юшко Євгенія Олександрівна (далі – державний виконавець Юшко Є.О., третя особа), в якому просив суд:
визнати протиправною бездіяльність в.о. начальника відділу Тихонова О.О. щодо нерозгляду скарги від 27.04.2026; 
визнати протиправною та скасувати постанову ОСОБА_2 від 08.12.2025 № 79756191 у частині стягнення витрат у сумі 231,00 грн;
стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 10000000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 року по справі № 440/5729/26 закрито провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови ОСОБА_2 від 08.12.2025 № 79756191 у частині стягнення витрат у сумі 231,00 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08 червня 2026 року по справі № 440/5729/26 в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування постанови та стягнення моральної шкоди - відмовлено повністю.
Позивач не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.06.2026 по справі № 440/5729/26, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції допустив істотні порушення норм процесуального та матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи. Вказує, що суд безпідставно розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, незважаючи на заявлену вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 000 грн, чим, на його думку, порушив вимоги пункту 2 частини четвертої статті 12 КАС України. Крім того, вважає, що суд штучно застосував до позову обмеження, передбачені статтею 269 КАС України щодо термінових справ, унаслідок чого безпідставно не взяв до уваги подану ним відповідь на відзив, мотивуючи це тим, що вона не є заявою по суті справи. Також вказує, що суд першої інстанції, посилаючись на терміновість розгляду справи, сам порушив строки відкриття провадження, відкривши його лише після подання позивачем клопотання про прискорення розгляду справи, що, на думку апелянта, свідчить про суперечливість процесуальної поведінки суду.
Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав належним доказом розгляду його скарги внутрішній лист відповідача від 15.05.2026, незважаючи на відсутність доказів його фактичного направлення позивачу, тоді як сам відповідач визнав відсутність фіскальних чеків чи інших документів, що підтверджують відправлення кореспонденції. На думку апелянта, такий висновок суду суперечить вимогам частини другої статті 77 КАС України, висновкам Другого апеляційного адміністративного суду, викладеним у постанові від 08.09.2023 у справі №440/470/23.
Крім того, апелянт вважає, що суд безпідставно відхилив його клопотання про залишення відзиву без розгляду, оскільки відзив підписано особою, яка, на його переконання, не мала належних повноважень представляти орган державної виконавчої служби в суді, що суперечить вимогам частини третьої статті 55 КАС України. 
Відповідачі та третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2024 у справі №554/5053/24 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-3 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605,60 грн. 
Державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 08.12.2025 винесено постанову про відкриття виконавчого №79756191 з примусового виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2024 №554/5053/24 /а.с. 57/.
Того ж дня відповідачем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відповідно до якої зазначено, що в процесі здійснення виконавчого провадження підлягають стягненню витрати в сумі 300,00 грн, а саме: 1. Відправлення кореспонденції рекомендованої з повідомленням 2 х 60,00 = 120. 2. Відправлення кореспонденції рекомендованої 2 х 30,00 = 60. 3. Конверт не маркований 4 х 0,66 = 2,64. 4. Обкладинка виконавчого провадження 1 х 3,68 = 3,68. 5. Папір 44 х 0,48 = 21,12. 6. Виготовлення ксероксних копій 35 х 0,62 = 21,7. 7. Використання засобу криптографічного захисту інформації "Ключ електронний "Алмаз-1К" 1 х 1,00 = 1,00. 8. Оплата за завершене виконавче провадження (АСВП) 1 х 69,00 = 69,00. 9. Телефонний зв`язок 2 х 0,43 = 0,86. 
Вважаючи свої права порушеними зазначеною вище постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 08.12.2025 в частині визначення витрат, пов`язаних із проведенням виконавчих дій, а саме: витрат на поштові відправлення, обкладинку виконавчого провадження, папір, виготовлення ксероксних копій, телефонний зв`язок та використання засобу криптографічного захисту інформації на загальну суму 231 грн, позивач звернувся до начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зі скаргою від 27.04.2026, у якій зазначав, що витрати на поштові відправлення фактично не здійснювалися, оскільки документи були отримані ним через електронний кабінет ЄСІТС, витрати на обкладинку виконавчого провадження, папір та виготовлення ксероксних копій не підтверджені жодними доказами їх фактичного придбання чи використання, а витрати на телефонний зв`язок та використання засобу криптографічного захисту інформації не передбачені чинними нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. У зв`язку з наведеним позивач просив визнати дії державного виконавця Юшко Є.О. щодо винесення постанови від 08.12.2025 №79756191 протиправними, скасувати зазначену постанову в частині визначення витрат виконавчого провадження у сумі 231 грн (крім нормативно встановленої плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження у розмірі 69 грн), а також повідомити його про результати розгляду скарги шляхом направлення письмової відповіді на зазначену ним адресу електронної пошти. 
Вважаючи протиправною бездіяльність в.о. начальника Київського ВДВС у м. Полтаві Тихонова О.О. щодо нерозгляду скарги від 27.04.2026, а також незаконною постанову державного виконавця Юшко Є.О. від 08.12.2025 №79756191 у частині стягнення витрат виконавчого провадження у сумі 231 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання такої бездіяльності протиправною, визнання протиправною та скасування вказаної постанови у зазначеній частині, а також стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 10 000 000 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №79756191 має статус боржника, а тому відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» не наділений правом оскаржувати рішення чи дії державного виконавця до начальника відділу державної виконавчої служби, оскільки такий спосіб адміністративного оскарження передбачений для стягувача та інших учасників виконавчого провадження, крім боржника.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що скарга позивача від 27.04.2026 була розглянута відповідачем у порядку Закону України «Про звернення громадян», за результатами чого позивачу надано письмову відповідь листом від 15.05.2026 №38812, у якій повідомлено про відсутність законних підстав для скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Також суд дійшов висновку, що оскільки бездіяльність в.о. начальника відділу Тихонова О.О. щодо нерозгляду скарги від 27.04.2026 не знайшла свого підтвердження, похідна вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 000 грн задоволенню не підлягає.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів насамперед зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права при визначенні порядку розгляду цієї справи.
Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Аналогічне положення містить пункт 2 частини четвертої статті 257 КАС України, згідно з яким за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач поряд із вимогами про визнання протиправною бездіяльності та скасування постанови державного виконавця заявив вимогу про стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 10 000 000 грн, що значно перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Не зважаючи на це, ухвалою від 25.05.2026 суд першої інстанції відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, чим порушив наведені приписи процесуального закону.
Верховний Суд у постанові від 02.07.2024 у справі №520/21767/23 зазначив, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються лише справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їх розгляд за правилами загального позовного провадження або прямої заборони їх розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Водночас у разі заявлення вимоги про відшкодування шкоди у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа підлягає розгляду виключно за правилами загального позовного провадження. 
Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції безпідставно розглянув дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, хоча вона відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 12 та пункту 2 частини четвертої статті 257 КАС України підлягала розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі пункту 7 частини третьої статті 317 КАС України. 
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності в.о. начальника Київського ВДВС у м. Полтаві Тихонова О.О. колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у встановленому законом порядку.
Разом із тим, частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.
Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.
Відповідно до абз. 8 п. 1 Розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі – Інструкція № 512/5) перевірити законність виконавчого провадження мають право, зокрема, начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.
Абзацами 1, 2 пункту 2 Інструкції № 512/5 встановлено, що посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.
Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому та шостому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Отже, законодавством передбачено спеціальний адміністративний порядок контролю за законністю рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, який реалізується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Водночас право на звернення зі скаргою у такому порядку законодавець надав стягувачу та іншим учасникам виконавчого провадження, крім боржника, що прямо випливає зі змісту частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Матеріалами електронної справи підтверджено, що виконавче провадження №79756191 відкрито з примусового виконання постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 04.11.2024 у справі №554/5053/24 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, у зв`язку з чим останній є боржником у зазначеному виконавчому провадженні.
Саме як боржник ОСОБА_1 27.04.2026 звернувся до в.о. начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Тихонова О.О. зі скаргою на постанову державного виконавця Юшко Є.О. від 08.12.2025 №79756191 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, в якій просив визнати дії державного виконавця протиправними та скасувати зазначену постанову в частині визначення витрат виконавчого провадження у сумі 231 грн.
Разом з тим, з наведених вище положень частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції №512/5 вбачається, що право на адміністративне оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби належить стягувачу та іншим учасникам виконавчого провадження, крім боржника.
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи боржником у виконавчому провадженні №79756191, не був наділений передбаченим частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» правом на звернення до начальника відділу державної виконавчої служби зі скаргою на рішення державного виконавця в порядку адміністративного контролю.
Отже, оскільки позивач не належить до кола осіб, яким частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» надано право на адміністративне оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, у відповідача не виник обов`язок розглядати подану ОСОБА_1 скаргу саме в порядку, передбаченому зазначеною нормою.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що листом від 15.05.2026 №38812 Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомив ОСОБА_1 про результати розгляду його звернення. У зазначеному листі відповідач навів обставини відкриття виконавчого провадження №79756191, зазначив про законність винесення державним виконавцем постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 08.12.2025, послався на судові рішення у справі №440/16542/25, якими відмовлено у задоволенні позову про скасування цієї постанови, а також зазначив, що відповідно до частин другої та третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» звернення позивача розглянуто у порядку Закону України «Про звернення громадян», у зв`язку з чим відсутні законні підстави для скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №79756191 від 08.12.2025.
Таким чином, доводи позивача про нерозгляд його скарги не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. Звернення ОСОБА_1 було розглянуто відповідачем, однак не в порядку адміністративного контролю, передбаченому частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», а в порядку Закону України «Про звернення громадян», що узгоджується з відсутністю у позивача як боржника права на адміністративне оскарження рішень державного виконавця до начальника відповідного органу державної виконавчої служби.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності в.о. начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Тихонова О.О. щодо нерозгляду скарги від 27.04.2026.
Доводи апелянта щодо відсутності належних доказів направлення йому листа від 15.05.2026 №38812 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані доводи не були зазначеніф як підстави в обґрунтування заявлених позовних вимог.
Оскільки вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача, а підстав для визнання такої бездіяльності протиправною колегією суддів не встановлено, вимога про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 000 грн також задоволенню не підлягає
Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне неврахування судом першої інстанції відповіді на відзив колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, пославшись на частину першу статті 269 КАС України, зазначив, що у справах, визначених, зокрема, статтею 287 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим дійшов висновку, що подана позивачем 05.06.2026 відповідь на відзив не є заявою по суті справи.
Разом з тим, з огляду на висновок колегії суддів про те, що ця справа відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 12 та пункту 2 частини четвертої статті 257 КАС України підлягала розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин процесуальні обмеження, передбачені статтею 269 КАС України.
Водночас зазначене порушення судом процесуальних норм вже враховане колегією суддів як підстава для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 7 частини третьої статті 317 КАС України та не впливає на висновки апеляційного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог по суті спору.
Відповідно до п.7 ч.3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
З огляду на викладене, враховуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права, шляхом розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження, всупереч вимог пункту 2 частини четвертої статті 12 та пункту 2 частини четвертої статті 257 КАС України, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.06.2026 підлягає скасуванню.
Разом з тим, за результатами дослідження матеріалів справи та надання оцінки спірним правовідносинам колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 8 червня 2026 року по справі № 440/5729/26 скасувати.
Ухвалити постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 10.07.2026 року