| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/13112/24 Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ОРЛЕНКО

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській протиправною, зобов`язати зарахувати до стажу державної служби період роботи на посадах Антрацитівського міськвиконкому та Черкаського міськвиконкому з 04 липня 2001 року по 25 березня 2024 року і перевести її на пенсію за статтею 37 Закону № 3723-XII.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року позов задоволено частково. 
Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 06 грудня 2024 року № 232730024578, зобов`язав це управління зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи на посадах Антрацитівського міськвиконкому та Черкаського міськвиконкому з 04 липня 2001 року по 25 березня 2024 року та повторно розглянути заяву від 29 листопада 2024 року з урахуванням висновків суду; у задоволенні решти позовних вимог відмовив. Суд першої інстанції виходив з того, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби, а відмова органу Пенсійного фонду зарахувати спірний період є безпідставною.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що посади в органах місцевого самоврядування не є посадами державної служби, а посадові особи місцевого самоврядування – державними службовцями, у зв`язку з чим робота на таких посадах зараховується до стажу державної служби лише до 04 липня 2001 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-III. Зазначає, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII із урахуванням пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII мають особи, які станом на 01 травня 2016 року мали необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Водночас, на думку апелянта, спеціальний стаж державної служби позивачки станом на зазначену дату становить лише 7 років 2 місяці – за період з 04 травня 1994 року по 03 липня 2001 року, що є недостатнім для призначення пенсії державного службовця. На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на постанову Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 607/9429/17 та вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, зазначаючи, що доводи скарги висновків суду не спростовують і зводяться до формального цитування окремих положень законодавства.
Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
29 листопада 2024 року позивач звернулась із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, прийнятим за принципом екстериторіальності, від 06 грудня 2024 року № 232730024578 у переведенні відмовлено через відсутність необхідного стажу державної служби: на думку органу, станом на 01 травня 2016 року позивачка такого стажу не набула, оскільки робота на посадах в органах місцевого самоврядування після 04 липня 2001 року до стажу державної служби не зараховується.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Визначальним у справі є питання, чи зараховується робота на посадах в органах місцевого самоврядування після 04 липня 2001 року до стажу державної служби, що дає право на пенсію за статтею 37 Закону № 3723-XII. Інших підстав для відмови, зокрема щодо віку чи страхового стажу, оскаржуване рішення органу Пенсійного фонду не містить, а тому саме це питання і є вирішальним.
Згідно з пунктом 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року Закон № 3723-XII втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. 
За цими пунктами державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, а також особи, які мають не менш як 20 років такого стажу незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку, зберігають право на призначення пенсії за статтею 37 Закону № 3723-XII.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493-III. 
На виконання частини третьої цієї статті Кабінет Міністрів України постановою від 25 березня 2016 року № 229 затвердив Порядок обчислення стажу державної служби, чинний з 01 травня 2016 року, пункт 4 якого відносить до стажу державної служби час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493-III. 
Стаж за періоди роботи до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється на умовах, установлених на той час законодавством (пункт 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII), а саме за Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283, пункт 2 якого також відносить до стажу державної служби роботу на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону № 2493-III. 
Статтею 14 цього Закону до відповідних категорій посад в органах місцевого самоврядування віднесено, зокрема, керівників управлінь і відділів та спеціалістів виконавчих органів міських рад.
Довід апелянта про те, що посади в органах місцевого самоврядування не є посадами державної служби, права позивачки не спростовує. Пункт 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII і прийняті на його виконання Порядки № 283 та № 229 прямо відносять час перебування на таких посадах до стажу державної служби, не пов`язуючи це зарахування з датою 04 липня 2001 року. А отже, розмежування служби до і після набрання чинності Законом № 2493-III, на якому наполягає апелянт, законодавчого підґрунтя не має, і робота на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби за весь час її виконання.
Довід апелянта щодо застосування пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII ґрунтується на їх вузькому тлумаченні, відповідно до якого до стажу державної служби можуть бути зараховані лише посади, передбачені статтею 25 Закону № 3723-XII. Водночас зазначені положення відсилають не лише до статті 25 цього Закону, а й до актів Кабінету Міністрів України, якими, зокрема, є Порядки № 283 та № 229, що передбачають зарахування служби в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби. Посилання апелянта на те, що з 01 травня 2016 року пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є безпідставним, оскільки позивачка претендує на пенсію за статтею 37 Закону № 3723-XII, право на призначення якої для відповідної категорії осіб збережено пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII. Отже, наведений довід апелянта не спростовує висновків суду першої інстанції.
Посилання на наявність у позивачки лише 7 років 2 місяців стажу державної служби є похідним від попередніх: така тривалість обчислена апелянтом саме внаслідок виключення зі стажу періоду роботи в органах місцевого самоврядування після 04 липня 2001 року. Оскільки таке виключення суперечить наведеним нормам, цей період підлягає зарахуванню, а з його урахуванням стаж державної служби позивачки перевищує встановлений законом мінімум. Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 607/9429/17 висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки в ній викладено загальні умови права на пенсію за статтею 37 Закону № 3723-XII – щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби, а не позицію про незарахування служби в органах місцевого самоврядування.
Наведене узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду. У постанові від 18 травня 2026 року у справі № 320/5074/23 Верховний Суд зазначив: "оскільки, як встановлено судами, у період […] позивачка займала посади в органах місцевого самоврядування, час роботи на яких зараховується до стажу державної служби, відмови органів Пенсійного фонду у зарахуванні цього періоду до стажу державної служби є протиправними". Подібний висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 735/939/17, а загальні умови права на пенсію за статтею 37 Закону № 3723-XII – у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18, від якої Верховний Суд підстав для відступу не вбачав.
Так, оскільки орган Пенсійного фонду заяву по суті не розглянув і рішення саме про переведення на інший вид пенсії не приймав, суд не вправі підміняти його і присуджувати таке переведення; відновленню порушеного права відповідає скасування протиправної відмови та зобов`язання повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду. Саме так і вчинив суд першої інстанції, відмовивши у вимозі про безпосереднє переведення на пенсію. На таку модель захисту вказав і Верховний Суд у наведеній постанові від 18 травня 2026 року у справі № 320/5074/23.
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)