ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | Справа №160/23545/26

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірах 1,0796 (за 2024 рік), 1,115 (за 2025 рік), 1,121 (за 2026 рік);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.03.2026 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з метою її індексації шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховувався для обчислення пенсії при її призначенні, на коефіцієнт збільшення 1,349408 та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Для обчислення розміру пенсії позивача при її призначенні відповідачем був врахований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2020-2022 роки, у розмірі 12236,71 грн.
З 01.03.2024 по 01.03.2026 пенсія підлягала щорічній індексації на підставі відповідних постанов Кабінету Міністрів України, якими передбачався перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124, із застосуванням таких коефіцієнтів збільшення: з 01.03.2024 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 – 1,0796; з 01.03.2025 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 – 1,115; з 01.03.2026 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 – 1,121.
Натомість при проведенні індексації пенсії позивача в березні 2026 року відповідач у розрахунку заробітку для обчислення пенсії збільшив показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, який становить 12236,71 грн, лише на коефіцієнт 1,084156 (1,0345 х 1,048).
01.06.2026 позивач звернулася до відповідача із заявою про здійснення індексації пенсії з 01.03.2026 із застосуванням коефіцієнтів збільшення у розмірі 1,0796 (за 2024 рік), 1,115 (за 2025 рік), 1,121 (за 2026 рік) та просила провести перерахунок пенсії.
Листом від 25.06.2026 № 76690-55598/В-01/8-0400/26 відповідач відмовив позивачу у перерахунку та зазначив, що у 2024 році замість індексації позивачу встановлено щомісячну доплату до пенсії в розмірі 100 грн, у 2025 році застосовано коефіцієнт 1,0345, у 2026 році – коефіцієнт 1,048.
Позивач вважає такі дії суб`єкта владних повноважень протиправними, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 10.08.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); відповідача зобов`язано надати відзив на позовну заяву, належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача та відомості із зазначенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії позивача.
27.08.2026 представник відповідача звернувся до суду з клопотанням (вихідний № 27082026) про долучення до матеріалів справи копії пенсійної справи позивача. Надані документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.
Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не подав, про поважність причин його неподання суд не повідомив.
Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Разом з тим, позиція відповідача щодо спірних правовідносин викладена у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.06.2026 № 76690-55598/В-01/8-0400/26, копія якого наявна в матеріалах справи, і полягає в тому, що за результатами проведеного з 01.03.2024 перерахунку пенсії позивачу було встановлено доплату до пенсії відповідно до підпункту 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 у розмірі 100,00 грн; з 01.03.2025 позивачу проведено перерахунок пенсії відповідно до підпункту 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,0345 (12236,71 грн х 1,0345 = 12658,88 грн), при цьому проведення перерахунку (індексації) пенсії із застосуванням коефіцієнта 1,115 (показник 8913,83 грн) відповідач вважав недоцільним, оскільки це призвело б до зменшення розміру пенсії; з 01.03.2026 перерахунок проведено відповідно до підпункту 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,048 (12236,71 грн х 1,0345 х 1,048 = 13266,50 грн), а загальний розмір пенсійної виплати позивача з 01.03.2026 складає 7189,72 грн.
Справа розглянута судом у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
За зверненням позивача від 01.05.2023 рішенням Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 08.05.2023 позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV) з 06.01.2023.
Для обчислення розміру пенсії позивача застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020-2022 роки, у розмірі 12236,71 грн, що підтверджується розрахунком заробітку для обчислення пенсії, наявним у матеріалах пенсійної справи, та прямо визнано відповідачем у листі від 25.06.2026 № 76690-55598/В-01/8-0400/26.
Надалі на виконання рішення суду у справі № 160/22642/24 від 30.10.2024 відповідач провів позивачу перерахунок пенсії з 29.07.2024 (протокол перерахунку пенсії від 11.03.2025), а рішенням від 10.12.2025 (протокол перерахунку пенсії від 03.12.2025) позивачу проведено перерахунок пенсії за віком (шифр та вид пенсії 104), яку відповідно до листа відповідача від 25.06.2026 призначено на пільгових умовах за Списком № 2. При цьому показником середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії позивача, залишався показник за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн.
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 24.02.2024 з 01.03.2024 позивачу проведено автоматизований перерахунок пенсії виду «Індексація заробітку» (масовий), за результатами якого середньомісячний заробіток для обчислення пенсії залишився незмінним – 18845,27 грн (тобто показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, що враховувався для обчислення пенсії, на коефіцієнт 1,0796 не збільшувався), натомість позивачу встановлено надбавку 100,00 грн, а розмір пенсії з надбавками склав 4366,27 грн.
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 25.02.2025 з 01.03.2025 позивачу проведено автоматизований перерахунок пенсії виду «Індексація заробітку» (масовий), за результатами якого показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні збільшено на коефіцієнт 1,0345 (12236,71 грн х 1,0345 = 12658,88 грн), середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 19495,43 грн, а розмір пенсії з надбавками – 4508,76 грн.
Відповідно до протоколу перерахунку пенсії від 27.02.2026 з 01.03.2026 позивачу проведено автоматизований перерахунок пенсії виду «Індексація заробітку» (масовий), за результатами якого показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні збільшено на коефіцієнт 1,084156 (1,0345 х 1,048), що становить 13266,50 грн, середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 19726,22 грн, коефіцієнт страхового стажу – 0,35917, розмір пенсії за віком – 7085,07 грн, доплата за понаднормовий стаж – 104,65 грн, загальний розмір пенсії з надбавками – 7189,72 грн.
01.06.2026 позивачка звернулася до відповідача через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою (ВЕБ-04001-Ф-С-26-328506, вх. № 55598/В-0400-26 від 01.06.2026) про проведення індексації пенсії з 01.03.2026 із застосуванням коефіцієнтів збільшення 1,0796, 1,115 та 1,121.
Листом від 25.06.2026 № 76690-55598/В-01/8-0400/26 відповідач у перерахунку пенсії відмовив з мотивів, наведених вище.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що:
- з 01.03.2024 перерахунок пенсії позивача у зв`язку з індексацією фактично не проводився, оскільки відповідач збільшував на коефіцієнт 1,0796 не показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховувався для обчислення пенсії позивача (12236,71 грн), а показник, який враховувався станом на 01.10.2017 (3764,40 грн), збільшений на коефіцієнти попередніх років, унаслідок чого отриманий результат виявився меншим за показник, застосований при призначенні пенсії, а замість індексації позивачу встановлено щомісячну доплату до пенсії в розмірі 100,00 грн;
- з 01.03.2025 та з 01.03.2026 перерахунок пенсії позивача проведено із застосуванням знижених коефіцієнтів збільшення 1,0345 та 1,048, передбачених підпунктом 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 та підпунктом 6 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236, замість коефіцієнтів 1,115 та 1,121, установлених пунктами 1 цих постанов.
Таким чином, спірними у цій справі є питання: 1) правильності визначення відповідачем показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який підлягає збільшенню під час проведення щорічної індексації пенсії позивача; 2) правомірності застосування відповідачем у 2024-2026 роках знижених коефіцієнтів збільшення цього показника (заміни індексації щомісячною доплатою).
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Статтею 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон № 1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Преамбулою Закону № 1058-IV закріплено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де П – розмір пенсії, у гривнях; Зп – заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс – коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де Зп – заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс – середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії; Ск – сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць; К – страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Отже, розмір пенсії визначається для кожного пенсіонера індивідуально і залежить від набутого ним страхового стажу, отримуваної заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески, та, зокрема, показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV:
для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (абзац перший);
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення (абзац другий);
у разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення (абзац третій);
розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини (абзац четвертий).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон № 1282-ХІІ).
Відповідно до статті 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення – встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з приписами статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Обов`язковий характер індексації визначається статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі – Закон № 2017-ІІІ), у якій зазначається, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону № 2017-ІІІ).
Частиною п`ятою статті 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону № 1058-IV.
Отже, враховуючи положення частини п`ятої статті 2 Закону № 1282-ХІІ та абзацу четвертого частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, суд констатує, що Верховна Рада України уповноважила Кабінет Міністрів України визначати порядок здійснення індексації пенсій та розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, але з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим частини другої статті 42 Закону № 1058-IV.
При цьому під «порядком» розуміється право Кабінету Міністрів України на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Натомість Кабінет Міністрів України не уповноважений визначати інший, ніж встановлений законом, об`єкт індексації, а так само встановлювати коло осіб, на яких поширюється або не поширюється передбачений законом механізм індексації.
З метою забезпечення ефективної реалізації права громадян на перерахунок їх пенсії Кабінет Міністрів України 20.02.2019 видав постанову № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», якою, серед іншого, затвердив Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Порядок № 124).
Згідно з пунктом 1 Порядку № 124 цей Порядок визначає механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Пунктом 2 Порядку № 124 передбачено, що перерахунку підлягають, зокрема, пенсії, обчислені відповідно до Закону № 1058-IV.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 124 перерахунку підлягають пенсії, призначені за зверненнями, які надійшли по 31 грудня включно року, що передує року, в якому проводиться перерахунок.
Абзацами першим-п`ятим пункту 4 Порядку № 124 визначено, що коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається за такою формулою: К = ((ЗСЦ + ЗСЗ) х 50 % / 100 %) + 1, де ЗСЦ – показник зростання споживчих цін за попередній рік (у відсотках); ЗСЗ – показник зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (у відсотках).
Розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається щороку Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України. Перерахунок пенсій відповідно до цього Порядку проводиться щороку з 1 березня (абзаци восьмий, дев`ятий пункту 4 Порядку № 124).
Згідно з пунктом 5 Порядку № 124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку.
Кожен наступний перерахунок у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (абзац другий пункту 5 Порядку № 124).
Пунктом 7 Порядку № 124 передбачено, що збільшений відповідно до цього Порядку показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, застосовується під час проведення наступних перерахунків пенсій, переведення з одного виду пенсії на інший.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (далі – Постанова № 185) установив, що з 01.03.2024 перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796 (пункт 1). Підпунктом 6 пункту 2 Постанови № 185 до пенсій, призначених відповідно до Закону № 1058-IV за зверненнями, що надійшли до 31 грудня 2023 р. включно, які не підвищуються з 1 березня 2024 року згідно з Порядком № 124, установлено щомісячну доплату до пенсії в розмірі 100 гривень.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» (далі – Постанова № 209) установлено, що з 01.03.2025 перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115 (пункт 1).
Підпунктом 6 пункту 2 Постанови № 209 установлено, що з метою зменшення диспропорцій у розмірах пенсій, призначених у різні роки, пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV за зверненнями, що надійшли до 31 грудня 2024 р. включно, які не підвищені згідно з пунктом 1 цієї постанови, перераховуються шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який використовувався для призначення/перерахунку їх пенсії, на коефіцієнт збільшення: для пенсій, призначених/перерахованих із застосуванням показника, який враховувався для призначення пенсії у 2021 році, – 1,0575; у 2022 році – 1,046; у 2023 році – 1,0345; у 2024 році – 1,023.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році» (далі – Постанова № 236) установлено, що з 01.03.2026 перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,121 (пункт 1). Підпунктом 6 пункту 2 Постанови № 236 для пенсій, призначених за зверненнями, що надійшли до 31 грудня 2025 р. включно, та не підвищених згідно з пунктом 1 цієї постанови, установлено додаткові коефіцієнти збільшення залежно від року, у якому враховувався відповідний показник: 2021 і 2022 роки – 1,061; 2023 рік – 1,048; 2024 рік – 1,036; 2025 рік – 1,024.
Щодо показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який підлягає збільшенню під час індексації пенсії позивача.
Аналіз наведених норм свідчить, що положення Порядку № 124 не узгоджені з приписами частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, оскільки по-різному визначають показник, який збільшується на відповідні коефіцієнти:
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (за приписами Закону);
показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, станом на 01 жовтня 2017 року (за приписами Порядку).
Відповідно до статті 7 Закону № 1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, серед іншого, за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу).
Принцип законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування полягає у забезпеченні чітких, рівних та прозорих правил для всіх суб`єктів, що беруть участь у цій системі. Умови, права та обов`язки щодо пенсійного страхування встановлюються виключно законами України, що забезпечує правову визначеність і недопущення свавільного регулювання.
Принцип диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу) спрямований на забезпечення соціальної справедливості та мотивації до участі в системі страхування, оскільки розмір пенсії прямо залежить від тривалості страхового стажу та заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески. Він забезпечує зв`язок між внесками, зробленими до Пенсійного фонду України, і рівнем соціального забезпечення у пенсійному віці.
Запровадивши удосконалений механізм щорічної індексації пенсій, зокрема особам, пенсія яким призначена за Законом № 1058-IV, для сталості пенсійного забезпечення громадян та видатків на його фінансування держава взяла на себе зобов`язання забезпечити підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін шляхом підвищення пенсій із застосуванням уніфікованого механізму через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, і який враховувався для обчислення пенсії, який не є сталим.
Установлення Кабінетом Міністрів України базової розрахункової величини – показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії станом на 01.10.2017 (3764,40 грн), до якої застосовуються коефіцієнти збільшення, нівелює основне призначення індексації грошових доходів населення – підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін – та суперечить акту вищої юридичної сили, абзацом першим частини другої статті 42 якого чітко визначено, що перерахунок раніше призначених пенсій проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховується для обчислення пенсії.
Відповідно до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Повноваження суду не застосовувати нормативно-правовий акт у разі висновку про його суперечність Конституції України чи закону України кореспондує з принципом верховенства права.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).
У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Таким чином, абзац перший у сукупності з абзацом другим пункту 5 Порядку № 124 повинні застосовуватися лише у відповідності з частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV, тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії під час її призначення.
Вказану правову позицію у спірних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постановах від 27 січня 2025 року у справі № 620/7211/24, від 28 січня 2025 року у справі № 400/4663/24, від 13 лютого 2025 року у справах №№ 200/2123/24, 280/3296/24, від 24 березня 2025 року у справах №№ 380/11333/24, 160/21728/24, від 25 березня 2025 року у справі № 160/16082/24.
У постанові від 16 квітня 2025 року у справі № 200/5836/24 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду не знайшов підстав для відступлення від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 січня 2025 року у справі № 160/28752/23 та інших постановах, де він застосований.
Застосовуючи наведені вище норми права до встановлених у справі обставин, суд зазначає, що показником середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії позивача, є показник за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн. Саме цей показник підлягав збільшенню на коефіцієнти, установлені пунктом 1 Постанови № 185, пунктом 1 Постанови № 209 та пунктом 1 Постанови № 236.
Натомість відповідач з 01.03.2024 застосував коефіцієнт збільшення 1,0796 до показника середньої заробітної плати станом на 01.10.2017 (3764,40 грн), збільшеного на коефіцієнти попередніх років, у зв`язку з чим індексація пенсії позивача у 2024 році фактично не була проведена, що є протиправним.
При цьому встановлення позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі 100,00 грн на підставі підпункту 6 пункту 2 Постанови № 185 не є індексацією пенсії у розумінні частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, оскільки така доплата не змінює показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховується для обчислення пенсії, не є похідною від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати позивача, а тому не забезпечує досягнення мети індексації – підтримання купівельної спроможності пенсійної виплати в умовах зростання цін.
Щодо застосування знижених коефіцієнтів збільшення у 2025-2026 роках.
Підпункт 6 пункту 2 Постанови № 209 та підпункт 6 пункту 2 Постанови № 236 поширюються виключно на пенсії, які «не підвищені згідно з пунктом 1» відповідної постанови.
Як установлено судом вище, пенсія позивача не була підвищена згідно з пунктом 1 Постанови № 209 та пунктом 1 Постанови № 236 не в силу об`єктивних обставин, а внаслідок протиправного застосування відповідачем пункту 5 Порядку № 124 у частині, що суперечить частині другій статті 42 Закону № 1058-IV. За умови правильного застосування норми закону вищої юридичної сили пенсія позивача підлягала підвищенню саме згідно з пунктами 1 названих постанов, а відтак підстави для застосування до неї знижених коефіцієнтів, передбачених підпунктами 6 пунктів 2 цих постанов, відсутні.
Крім того, суд зазначає, що Закон № 1058-IV не містить положень, які б дозволяли Кабінету Міністрів України встановлювати різні (диференційовані) коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні залежно від року призначення пенсії. Частина друга статті 42 Закону № 1058-IV передбачає єдиний механізм індексації для всіх раніше призначених пенсій, а делеговані Кабінету Міністрів України повноваження обмежені визначенням порядку індексації та розміру коефіцієнта збільшення з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини. Закон № 1058-IV не передбачає й випадків зменшення коефіцієнта індексації.
Установлення для окремої категорії пенсіонерів, визначеної за критерієм року призначення пенсії, коефіцієнтів збільшення, менших за встановлений пунктом 1 відповідної постанови, не узгоджується також із принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (стаття 7 Закону № 1058-IV) та статтею 22 Конституції України в частині недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав.
За таких обставин підпункт 6 пункту 2 Постанови № 209 та підпункт 6 пункту 2 Постанови № 236 у частині встановлення знижених коефіцієнтів збільшення не підлягають застосуванню судом на підставі частини третьої статті 7 КАС України як такі, що суперечать частині другій статті 42 Закону № 1058-IV.
Доводи відповідача про те, що проведення перерахунку пенсії позивача з 01.03.2025 із застосуванням коефіцієнта 1,115 є недоцільним, оскільки призвело б до зменшення розміру пенсії (з огляду на показник 8913,83 грн), суд відхиляє, оскільки вони ґрунтуються саме на тому хибному підході, який визнано судом протиправним: коефіцієнти, установлені пунктами 1 Постанов № 185, № 209 та № 236, підлягають застосуванню не до показника, обчисленого від базової величини 3764,40 грн станом на 01.10.2017, а до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який фактично враховувався для обчислення пенсії позивача (12236,71 грн). За такого застосування зменшення розміру пенсії позивача не відбувається, а навпаки, забезпечується передбачене законом підвищення.
Отже, під час перерахунку пенсії позивача у зв`язку з індексацією підлягали застосуванню коефіцієнти збільшення, установлені пунктом 1 Постанови № 185 (1,0796), пунктом 1 Постанови № 209 (1,115) та пунктом 1 Постанови № 236 (1,121), які застосовуються послідовно (кумулятивно) з урахуванням абзацу другого пункту 5 Порядку № 124 до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн, тобто сукупний коефіцієнт збільшення станом на 01.03.2026 становить 1,349408 (1,0796 х 1,115 х 1,121).
Таким чином, дії відповідача щодо відмови у проведенні індексації пенсії позивача із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні у розмірах 1,0796 (за 2024 рік), 1,115 (за 2025 рік) та 1,121 (за 2026 рік) є протиправними, а порушене право позивача підлягає відновленню шляхом проведення відповідного перерахунку пенсії з 01.03.2026, як про це просить позивач.
Щодо строку звернення до суду.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Порушення права позивача на індексацію пенсії має триваючий характер, оскільки пенсія є щомісячною періодичною виплатою.
Позовну заяву направлено до суду засобами поштового зв`язку 31.07.2026, що підтверджується відбитком календарного штемпеля відділення поштового зв`язку на конверті, наявному в матеріалах справи, а вимоги позивача стосуються перерахунку пенсії з 01.03.2026, тобто позивачем додержано встановленого частиною другою статті 122 КАС України строку звернення до суду.
Вирішуючи питання щодо ефективного способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.
Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 наголосив, що правосуддя є таким лише за умови, якщо воно забезпечує ефективне поновлення в правах.
Верховний Суд у постановах від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 08 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 зазначив, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги відповідають об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатніми, необхідними та ефективними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Згідно з матеріалами справи позивачка при зверненні до суду з позовом сплатила 1331,20 грн судового збору.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Зважаючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за можливе стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1331,20 грн в повному обсязі на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 5, 7, 9, 72-77, 90, 94, 122, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код за ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірах 1,0796 (за 2024 рік), 1,115 (за 2025 рік), 1,121 (за 2026 рік).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.03.2026 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з метою її індексації шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховувався для обчислення пенсії при її призначенні (за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн), на коефіцієнти збільшення 1,0796, 1,115 та 1,121, тобто на сукупний коефіцієнт збільшення 1,349408, та виплатити заборгованість, яка виникла у зв`язку з таким перерахунком, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код за ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна грн 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.О. Свергун