ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/13625/24 пров. № А/857/19568/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року (суддя Коморний О.І., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/13625/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Львівській області з адміністративним позовом та просив:
– визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 періоду роботи з 01.12.1988 р. по 01.08.1995 р. в Уманському підприємстві МТЗ;
– зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 період роботи з 01.12.1988 р. по 01.08.1995 р. в Уманському підприємстві МТЗ.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначав, що в січні 2024 року звернувся до відповідача із заявою щодо призначення йому пенсії за віком у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року – не менше 30 років. 
За наслідками розгляду звернення відповідач 15.01.2024 прийняв рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, за відсутністю необхідного страхового стажу роботи, повідомивши, що до страхового стажу не зараховано такі періоди роботи: з 01.12.1988 по 01.08.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 (в Уманському підприємстві МТЗ), оскільки наявний запис про ліквідацію підприємства не завірено печаткою, відсутня дата ліквідації та запис про звільнення після ліквідації.
Вважаючи рішення про відмову Пенсійного фонду щодо призначення пенсії за віком протиправним, таким, що порушує гарантоване йому Конституцією України право на пенсійне забезпечення, звернувся з позовом до суду. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року позов задоволено повністю. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком № 233050009518 від 15.01.2024 в частині не зарахування період роботи з 01.12.1988 по 01.08.1995 до страхового стажу роботи ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.12.1988 по 01.08.1995 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28.05.1987.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в задоволенні позову.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 09.01.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (60 років), звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до територіальних органів Пенсійного фонду України (за місцем проживання). 
15.01.2024 за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуто заяву та додані до неї документи та прийнято рішення № 233050009518 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Підставою прийняття вказаного рішення стало наступне: «Вік заявника 60 років 2 місяці 4 дні. Необхідний страховий стаж згідно до статті 26 Закону № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить – 30 років.
Страховий стаж особи становить 20 років 10 місяців 2 дні».
Пенсійним органом за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 01.12.1988 по 01.08.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки наявний запис про ліквідацію підприємства не завірено печаткою, відсутня дата ліквідації та запис про звільнення після ліквідації. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки видані на підставі первинних документів.
Позивач вважаючи таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправним, звернувся до суду з даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі – Закон № 1058-IV).
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Абзацом 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Однак таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за № 22-1 (далі – Порядок № 22-1). Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
Так, пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.
Згідно пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Згідно Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (надалі також – Інструкція № 58,).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1. Інструкції № 58, визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції № 58).
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи (п.2.26 Інструкції №58).
В мотивувальній частині рішення, суд зауважив, що за приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" (відповідно до якої прийнято Інструкцію №58), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналіз наведених правових норм, дав підставу суду дійти обґрунтованого висновку про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а також інші довідки що підтверджують відповідний період роботи.
Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 та від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а.
Досліджуючи долучені до матеріалів справи докази, суд першої інстанції встановив таке.
Згідно записів у Трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , дата заповнення 28.05.1987, позивач працював:
- з 01.12.1988 Уманське підприємство МТЗ, прийнято в порядку переведення комірником складу №7 згідно наказу №1 від 01.12.1988.
- 01.08.1995 – Уманське державне спеціалізоване підприємство МТЗ ліквідовано. Уманська спеціалізована база МТЗ створена. Зараховано по переводу механізатором. Уманська спеціалізована база матеріально-технічного забезпечення державного підприємства по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу «Агротех» з 1.11.1999 перейменована на Уманську спеціалізовану базу матеріально-технічного забезпечення Уманського державного підприємства по матеріально-технічному і сервісному забезпеченню агропромислового комплексу «Украгротех».
Дані записи внесені на підставі: наказу №104 від 18.04.1995 Мінсільгоспу України, розпорядження концерну «Украгротехсервіс» №55-р від 15.05.1995, наказ №108к від 04.08.1995, наказу № 27 від 01.11.1999.
При цьому, записи № 9 засвідчені печаткою.
За правилами пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі по тексту – Інструкція № 58), до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
У той же час, здійснення записів у трудовій книжці роботодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та переведення, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції правильно взяв до уваги правові позиції касаційної інстанції. Зокрема, правову позицію щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17; та в постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. 
Також суд наголосив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. 
Тому, відповідач не був позбавлений права у разі наявності в нього сумнівів в достовірності чи повноті записів в трудовій книжці позивача звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, провести відповідні зустрічні звірки тощо.
Водночас, відповідачем жодного доказу на спростування доводів позивача про його стаж роботи до матеріалів справи не долучено.
За таких обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідачем протиправно не проведено зарахування періоду роботи з 01.12.1988 р. по 01.08.1995 до страхового стажу позивача. 
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком № 233050009518 від 15.01.2024 в частині не зарахування період роботи з 01.12.1988 по 01.08.1995 до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , оскільки таке не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті КАС України, а отже підлягає скасуванню.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов до мотивованого висновку, що з метою забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача на відповідне пенсійне забезпечення слід позовні вимоги задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком № 233050009518 від 15.01.2024 в частині не зарахування період роботи з 01.12.1988 по 01.08.1995 до страхового стажу роботи ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.12.1988 по 01.08.1995 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28.05.1987.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія апеляційного суду.
Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 308,311,315,316,321,328 КАС України, суд, –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року в справі № 380/13625/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя | | І. І. Запотічний
судді | | О. І. Довга
| | Т. І. Шинкар